1.	Ääniympäristö
1.1.	Hyvät ja huonot kuunteluolosuhteet
Tämän tekstin lukeminen ei luultavasti tuota sinulle mitään vaikeuksia.  Selkeä kirjasin ja riittävä kontrasti takaavat hyvän luettavuuden.
Mutta ajattelepa, jos paperi vaikka kastuisi.  Muste leviäisi paperilla ja kirjaimista tulisi epäselviä hahmoja, jotka vielä jotenkuten voisi tunnistaa kirjaimiksi, mutta kaikista sanoista ei hyvällä tahdollakaan saisi selvää?  Silloin lukeminen muuttuu vaivalloiseksi, osan sanoista joutuisi arvaamaan.  Tekstin sisältämää ajatusta ei täysin ymmärrä, joten lukemiseen väsyy nopeasti.

Kun kuunteluolosuhteet ovat kunnossa, on kuunteleminen tällaisessa tilassa yhtä vaivatonta kuin tämän tekstin lukeminen.  Kuunteleminen on ilo, kun voi keskittyä seuraamaan puhujan ajatusta eikä tarvitse jokaisen sanan kohdalla pysähtyä miettimään, oliko se tumma, kumma, humma ja miten se ylipäätään liittyy tähän asiaan.
Valitettavasti kuunteluolosuhteet ovat harvoin ideaaliset.  Kuuntelua haittaavat usein erilaiset häiriöt.  Kun häiriöitä on riittävästi, täytyy kuuntelemiseen keskittyä kuin suttuisen tekstin lukemiseen.  Se väsyttää.
Kuunteluun tuovat häiriöitä erilaiset tekijät.  Osa niistä johtuu ympäristön ominaisuuksista, tilan rakenteista, pintamateriaaleista.  Osan taas aiheuttavat ihmiset.
Seuraavassa on esitelty joitakin häiriöitä ja havainnollistettu niiden vaikutusta puheen kuunteluun.
1.2.	Jälkikaiunta
Yleisin kuuntelua haittaava häiriö on liian pitkä jälkikaiunta-aika.  Se syntyy, kun huonetilassa aiheutettu ääni heijastuu seinä-, lattia- ja kattopinnoista. Nämä heijastukset heijastuvat edelleen ja tilan täyttää vaimentuva ääni.  Aikaa, jona tilassa oleva ääni äänilähteen lakattua toimimasta vaimenee 60 desibeliin eli käytännössä kuulumattomiin, kutsutaan jälkikaiunta-ajaksi.

Jälkikaiunta sekoittaa ääntä samaan tapaan kuin oheisen kuvan varjot tekstiä.
Puhe koostuu lyhyistä ääni-impulsseista, joiden voimakkuus vaihtelee.  Kun jälkikaiunta-aika on riittävän lyhyt, kaikki äänteet erottuvat ja sanoista on helppo saada selvää.  Kaikuvassa tilassa voimakkaampien äänteiden aiheuttama jälkikaiunta peittää heikommat äänteet ja näin osa informaatiosta peittyy.

Kaaviossa olevat pylväät kuvaavat sanan eri voimakkuudella olevia äänteitä.  Pylvään perässä oleva varjo kuvaa jälkikaiunnan aiheuttamaa ääntä.  Kun jälkikaiunta-aika on riittävän lyhyt, ehtii voimakkaamman äänen jälkikaiunta vaimentua ennen seuraavaa äännettä, ja näin kaikki sanan äänteet kuullaan selvästi.

Jos jälkikaiunta-aika on pitkä, peittää voimakkaampien äänteiden jälkikaiunta heikommat.  Sanasta kuullaan vain osa.
Sopiva jälkikaiunta-aika riippuu tilan käyttötarkoituksesta.  Tiloissa, joissa puheviestinnän sujuvuus on tärkeää, suositeltava jälkikaiunta-aika on noin 0,5 s. Tällaisia tiloja ovat muun muassa koulut, päiväkodit, toimistotilat ja terveydenhuollon rakennukset.  Tiloissa, jotka on tarkoitettu musiikin soittamiseen ja kuunteluun, jälkikaiunta-ajan tavoitearvo on noin 1,5 - 2,0 s.
1.3.	Taustamelu
Toinen kuunteluun häiriötä aiheuttava tekijä on taustamelu.  Taustamelua voi olla ilmanvaihdon aiheuttama suhina, koneiden ja laitteiden aiheuttamat äänet, liikenteen melu.  Taustamelu on sitä häiritsevämpää, mitä voimakkaampaa se on.  Myös melun taajuusjakauma vaikuttaa melun häiritsevyyteen.  Luonnollisesti kuuloalueen ulkopuolelle jäävä melu ei häiritse kuuntelua, mutta siitä voi olla muita haittoja.

Taustamelu on kuin tekstin lukemista häiritsevä taustakuvio
Kaikuisassa tilassa myös häiriöäänet kertautuvat ja niiden häiritsevyys lisääntyy.
1.4.	Taustamusiikki
Nykyään käytetään paljon taustamusiikkia mitä erilaisimmissa paikoissa.  Joululaulujen soittaminen tavaratalossa joulun aikaan voi lisätä asiakkaiden joulumieltä, mutta se haittaa myös puheen seuraamista.
1.5.	Toisten ihmisten puhe
Kuuntelua häiritsevänä tekijänä toisten ihmisten puhe on kaikkein hankalinta.  Jos häiritsevä puhe on riittävän hiljaista, voimme vielä keskustella oman puhekumppanimme kanssa.  Mitä voimakkaampaa häiritsevä puhe on, sitä vaikeampi on saada selvää keskustelutoverimme puheesta.
   
Mitä lähempänä häiriöääni on kuunneltavaa puhetta, sitä enemmän se häiritsee.
2.	Ääniympäristö
Tilojen akustiikalla on ensisijainen merkitys puheen kuulemiselle ja tuottamiselle. Kuulovammaisten kannalta tilojen akustiikassa tärkeää vähentää tilojen kaikuisuutta (lyhyet jälkikaiunta-ajat), pitää häiriömelutaso pienenä ja lisätä puheen erottamista helpottavia hyötyheijastuksia.
2.1.	Äänenvaimennus
Tärkein keino vähentää kaikuisuutta ja häiriömelun tasoa tilassa on huolehtia tilan riittävästä äänenvaimennuksesta. Äänenvaimennus vähentää tilan omien äänten kuulumista tilan sisällä.
Tilojen jälkikaiunta-aikaan vaikuttavat niiden koko ja muoto sekä pinta- ja sisustusmateriaalien äänenvaimennuskerroin. Hyvin vaimentavat materiaalit kuten mineraalivillapohjaiset levyt ja erilaiset reikälevyt lyhentävät jälkikaiunta-aikaa.  Kovat tasaiset pinnat kuten betoni-, lasi- tai rakennuslevypinnat puolestaan pidentävät jälkikaiunta-aikaa.
Jälkikaiunta-aikaa pienennetään verhoamalla heijastavia pintoja ääntä vaimentavalla materiaalilla.  Tehokkainta vaimennus on siihen tarkoitukseen tuotetuilla niin sanotuilla akustiikkalevyillä, mutta kaikki pehmeät pinnat kuten ryijyt, matot, kalusteiden pehmusteet - jopa huonetilassa olevat ihmiset - imevät ääntä.
2.2.	Ääneneristys
Ääneneristyksen tehtävä on estää kaikkea ulkopuolista häiriöääntä kulkeutumasta tilaan. Huonokuuloiselle tilojen hyvä äänieristys on tärkeää paitsi viihtyvyyden myös hyvien kuunteluolosuhteiden kannalta. Kaikki tilaan tuleva ylimääräinen ääni vaikeuttaa kuulemista ja voimistuu kuulokojeessa.
2.3.	Tilojen ja toimintojen sijoittaminen
Sen lisäksi, että tiloihin sijoitetaan tarpeeksi ääntä vaimentavaa verhousta ja huolehditaan muista akustisiin olosuhteisiin vaikuttavista tekijöistä, voidaan tilojen harkitulla keskinäisellä sijoittelulla parantaa niiden ääniolosuhteita. Esimerkiksi palvelutalojen TV-huoneita ja seurustelutiloja ei kannata sijoittaa aulojen, kahvioiden tai muiden vilkkaasti liikennöityjen ja usein meluisien tilojen lähelle, koska äänten kulkeutumista rauhallisempiin tiloihin on vaikea täysin estää. Tiloja voidaan tosin rajata toisistaan esimerkiksi äänen kulkua rajoittavien lasiseinien avulla näköyhteyden silti säilyessä.
Rakennussuunnittelussa yksi keino ottaa kuulovammaiset huomioon on selvittää jo alkuvaiheessa kuuntelun apuvälineiden tarve kunkin tilan ja toiminnan yhteydessä. Tiloja, joihin tarvitaan kiinteä induktiojärjestelmä, ei voi mielivaltaisesti sijoittaa vierekkäin tai päällekkäisiin kerroksiin, vaan niiden välille tarvitaan riittävästi etäisyyttä estämään ylikuulumista. Varhaisessa vaiheessa on myös otettava selvää teknisten järjestelmien tarvitsemista tiloista rakenteissa ja suunniteltava kokonaisuus siten, että tarpeelliset induktiosilmukka- ja muut johdot saadaan asennettua oikeisiin paikkoihin.
2.4.	Valaistus
Hyvin moni kuulovammainen kokoaa tiedon yhdistämällä kuulemansa, huulilta lukemansa sekä viitotun puheen merkeistä. Huuliltaluku ja viittomien seuraaminen vaatii melko voimakkaan valaistuksen.  Valaistuksen lisäämiseen pitäisikin tarvittaessa olla aina mahdollisuus. Huuliltalukua ja viittomien seuraamista haittaavat myös vastavalo ja häikäisy. Esimerkiksi vastaanottotiloissa tai muissa asiakaspalvelutilanteissa onkin tärkeää, että lääkäri tai muu henkilökunnan edustaja ei istu suoraan ikkunan edessä puhuessaan asiakkaalle. Huuliltaluku on mahdotonta, jos valo tulee suoraan puhujan selän takaa.
3.	Kuulovammat
3.1.	Huonokuuloiset
Kuulovammaisista suurin ryhmä ovat huonokuuloiset, ja heidän kuulovammansa aste, tarpeet, ongelmat ja apuvälineet vaihtelevat suuresti.  Huonokuuloinen henkilö kuulee puhetta ja pystyy kommunikoimaan kuulokojeen avulla käyttämällä tukena huuliltalukua. Suurin osa huonokuuloisia henkilöitä on ikääntyneitä, jotka ovat menettäneet kuulokykyään ikääntymisen myötä jopa niin, että eivät ole itse aina tiedostaneet kuulon heikentymistä normaalikuuloisen puolelta kuulovamman puolelle. Normaalikuuloisuuden rajana pidetään 10-20 dB(A). Jos puhekuulon kynnystaso on laskenut 30 dB(A), puhutaan sosiaalisen kuulemisen rajasta. Jo tällöin henkilöillä on vaikeuksia seurata keskustelua ja osallistua siihen. Jos kuulotaso on 60-65 dB(A), kuulovammainen kuulee ja ymmärtää puheen noin metrin etäisyydestä.
Huonokuuloiselle tärkeitä ovat tilan akustiikka, valaistusolosuhteet, oikeantyyppiset tilaratkaisut sekä näkö ja tuntohavaintoon perustuva informaatiojärjestelmä (valo, tärinä).
3.2.	Kuuroutuneet
Kuuroutunut henkilö on menettänyt kokonaan kuulonsa puheen oppimisen jälkeen, ja hän useimmiten kommunikoi puhutulla kielellä tukimenetelmien kuten kirjoitetun tekstin tai viitotun puheen avulla.
Kuuroutuneen kannalta tärkeitä seikkoja ympäristössä ovat selkeät visuaaliset informaatiojärjestelmät, valaistus ja esteettömät näköyhteydet seurata huuliltalukua ja viittomia.
3.3.	Kuurot
Syntymästään saakka kuuron ihmisen ensimmäinen kieli on viittomakieli, ja hänen identiteettinsä on yleensä hyvin vahva. Kuurot pitävät itseään kielivähemmistönä, jolla on oikeus kommunikoida viittomakielellä.  Täysin kuuroille ei tilojen akustiikalla ole merkitystä.
4.	Kuulolaite
Kuulolaite on pieni vahvistin, jolla kompensoidaan kuulonvajetta.  Kuulolaite säädetään aina käyttäjänsä kuulonaleneman mukaan.  Kuulolaitteet jaetaan taskukojeisiin, korvantauskojeisiin ja korvakäytäväkojeisiin.  Useissa kuulolaitteissa on myös induktiosilmukan kuuntelun mahdollistava ns. T-asento.
5.	Induktiosilmukka
5.1.	Mikä on induktiosilmukka?

Induktiosilmukan avulla siirretään ääntä magneettikentän välityksellä kuulolaitteen vastaanottokelaan.  Kuulolaitetta käytetään tällöin ns. T-asennossa, jolloin kuulolaitteen oma mikrofoni kytkeytyy pois.  Tällöin eivät ympäristön häiriöäänet häiritse kuuntelua, vaan kuunneltava puhe tai muu ääni kuuluu selkeästi.  Induktiosilmukkaa voi kuunnella myös vastaanottimella, johon voi liittää kuulokkeet.  Tällöin myös ne, joilla ei ole kuulolaitetta, voivat hyötyä induktiosilmukasta.
5.2.	Mihin tiloihin induktiosilmukka tulee asentaa?
Suomen rakentamismääräyskokoelman osan F1 kohta 3.3, Kokoontumistilat määrää, että Katsomoiden, auditorioiden, juhla-, kokous- ja ravintolasalien, opetussalien ja -luokkien ja vastaavien kokoontumistilojen on sovelluttava myös liikkumis- ja toimimisesteisten käyttöön. Näihin tiloihin asennetussa äänentoistojärjestelmässä tulee olla myös tele/induktiosilmukka tai muu äänensiirtojärjestelmä.
Induktiosilmukka voidaan asentaa myös tiloihin, joissa ei ole varsinaista äänentoistojärjestelmää.
Yleensä kaikki ne tilat, joissa puhutaan ja kuunnellaan, tulisi varustaa induktiosilmukalla.  Hyvänä esimerkkinä palvelutalojen TV-tilat, ruokasali, juhlasali, jumppasali yms. tilat, joissa on paljon huonokuuloisia tilojen käyttäjiä.
5.3.	T-merkki

Induktiosilmukalla varustetut tilat tulee varustaa T-merkillä, jolla käyttäjille tiedotetaan induktiivisen kuuntelun mahdollisuudesta.
5.4.	Induktiojärjestelmän ylikuulumisongelmat ja muut häiriötekijät
Koska silmukkajohdon sähkömagneettinen kenttä leviää esteettä ei-magneettisen aineen läpi ympäristöönsä, induktiivinen ääni kuuluu yli viereisiin tiloihin. Jos ylikuulumisesta aiheutuva haitta halutaan estää, silmukoita ei tavallisesti voi asentaa rakennuksen samassa kohdassa päällekkäisissä kerroksissa oleviin tiloihin. Ylikuuluvuuden nyrkkisäännön mukaan on jätettävä silmukan leveyden verran väliä ennen toiseen tilaan tulevan silmukan asentamista.
5.5.	Erilaisia induktiosilmukkaratkaisuja
5.5.1.	Koko tilan kattava silmukka
5.5.1.1.	Silmukkajohdon asennus
Silmukkajärjestelmän asennuksessa käytetään ensisijaisesti laitteistovalmistajan ohjeita.
Mikäli silmukkavahvistinta ei ole valittu tai induktiosilmukkajohto halutaan asentaa käytettäväksi esim. erilaisten kannettavien järjestelmien kanssa, on suositeltavaa käyttää silmukkajohtona 2 x 2,5 mm2 johdinta.  Tämä mahdollistaa silmukkalenkkien määrän vaihtamisen 1- tai 2-lenkkiseksi vielä vahvistinlaitteita asennettaessa.  Johdon päät voidaan päättää rasiaan, jossa liittiminä esim. banaanihylsyt.  Näin valmiiksi asennettua silmukkajohtoa voidaan helposti käyttää myös kannettavan silmukkavahvistinjärjestelmän kanssa.  Silmukkajohto kannattaa asentaa, mikäli mahdollista, muoviputkeen, jolloin silmukkajohto on tarvittaessa vaihdettavissa.
Silmukkajohto on helpointa asentaa rakennusvaiheessa tai peruskorjauksen yhteydessä.  Tällöin johto saadaan helposti piiloon rakenteiden taakse.  Silmukkajohto voidaan helposti asentaa myös jälkikäteen, etenkin pieniin tiloihin jalkalistan alle tai päälle tai kattolistaan.  
Suuremmissa tiloissa, joiden leveys on yli 10 m, voidaan tasaisemman kenttävoimakkuuden aikaansaamiseksi silmukkajohto sijoittaa useamman metrin korkeuteen kuuntelutasosta.  Tasaisen kentän aikaansaamiseksi voidaan myös tehdä useampia lenkkejä, jolloin silmukkajohto muodostaa yhden tai useamman 8-muotoisen lenkin.  Useampilenkkisen silmukan asennus valmiiseen lattiapintaan on vaikeaa ja kallista.  Tällaisissa tilanteissa silmukkajohto onkin syytä asentaa jo rakennusvaiheessa, jolloin se voidaan kätkeä lattiamateriaalin alle.
5.5.1.2.	Laitteisto
Silmukkajohdon lisäksi tarvitaan silmukkavahvistin, joka on tähän tarkoitukseen suunniteltu erikoisvahvistin.  Vahvistin liitetään äänilähteeseen.  Yksinkertaisin silmukkalaitteisto sisältää silmukkajohdon, vahvistimen ja mikrofonin.  Silmukkavahvistin voidaan liittää myös osaksi monipuolisempaa äänentoistojärjestelmää, jossa on useita äänilähteitä.
Pieneen, noin 30 m2 suuruiseen tilaan riittävä silmukkavahvistin maksaa noin 250 €, keskikokoiseen tilaan noin 70 m2 saakka riittävä silmukkavahvistin maksaa noin 400 € ja suuriin tiloihin aina 700 – 800 m2 saakka riittävä silmukkavahvistin noin 1600 €.  (Hinnat vuonna 2006).  Todella suurissa tiloissa voidaan käyttää useampia silmukkavahvistimia.
5.5.2.	Palvelupistesilmukka
Kun kuulolaitteen käyttäjä tulee pankkiin, postiin, rautatieasemalle tai vaikkapa palvelutalon palvelupisteeseen, on ongelmana taustamelu ja toisten asiakkaiden puhe, joka vaikeuttaa kommunikoimista virkailijan kanssa.  Induktiosilmukan käyttö tällaisissa tilanteissa helpottaa kuulolaitteen käyttäjän kuulemista.
Palvelupistesilmukka on yhden palvelupisteen kattava pienoissilmukka.  Palvelupistesilmukka voi olla joko kiinteä tai siirrettävä.  Siirrettävän palvelupistesilmukan etuna on, että sitä voidaan käyttää useammassa pisteessä.  Laitetta on myös helppo siirtää parhaan kuuluvuuden löytämiseksi.  Siirrettävä palvelupistesilmukka maksaa noin 500 € (hinta vuonna 2006).
5.5.3.	Henkilökohtainen silmukka
Esimerkiksi palveluasunnoissa, joissa asukkaista huomattava osa voi olla kuulovammaisia, ei ole järkevää asentaa huone- tai asuntokohtaisia silmukoita niiden ylikuulumisen takia.  Tällaisissa tilanteissa voidaan käyttää pienikokoisia henkilökohtaisia silmukoita, joiden sähkömagneettinen kenttä rajoittuu kuuntelupaikan lähiympäristöön, eikä täten häiritse naapureita.
5.5.3.1.	Tyynysilmukka
Tyynysilmukka on nimensä mukaisesti ohuen tyynyn sisään ommeltu induktiosilmukka.  Tyynysilmukka asetetaan tuolille ja kuuntelija istuu sen päälle.  Silmukasta lähtevä johto kytketään silmukkavahvistimeen, johon on kytketty haluttu äänilähde, esim. televisio.
5.5.3.2.	Kaulasilmukka
Kaulasilmukka on periaatteessa kuten tyynysilmukka, mutta silmukkajohto asetetaan kuuntelijan kaulaan.
5.6.	Silmukan testaus ja käyttöönotto
Ennen käyttöönottoa silmukkajärjestelmä täytyy testata ja säätää.  Standardissa IEC 60118-4 määritellään silmukkajärjestelmän tavoitearvot.
Silmukkajärjestelmän toimivuus on testattava myöhemminkin sopivin väliajoin, sillä esim. ukkonen rikkoo hyvin herkästi silmukkavahvistimen.
Induktiojärjestelmän asennuksen yhteydessä on tärkeää huolehtia, että järjestelmän käyttöohjeet ja muu tarvittava tieto on koottu yhteen paikkaan tilan käyttäjiä varten. Samalla varmistetaan, että ainakin joku tilan käyttäjäkunnasta tietää järjestelmän toimintaperiaatteen, osaa testata kuuluvuutta ja opastaa muitakin silmukan käytössä.
6.	Varautuminen tulevaan käyttöön
Koska silmukkajohdon asentaminen on rakennusvaiheessa kaikkein helpointa, kannattaa tällöin asentaa silmukkajohdot kaikkiin niihin tiloihin, joissa silmukka mahdollisesti voidaan tarvita.  Silmukkajohdon asentaminen rakennusvaiheessa tai peruskorjausta tehtäessä on helppoa ja edullista muiden sähkötöiden ohessa.
7.	Silmukan käyttäminen
Silmukkaa käytettäessä on kaikki puheenvuorot puhuttava mikrofoniin.  Silmukan kuuntelijalla on kuulolaite kytkettynä T-asentoon ja tällöin hän ei kuule normaalisti tulevaa puhetta, vaikka puhujalla olisi kuinka kantava ääni tahansa.
Käytettäessä induktiosilmukkajärjestelmää, on matkapuhelimet syytä sulkea.  Puhelimen ja tukiaseman välillä tapahtuu radioliikennettä myös silloin, kun puhelimeen ei puhuta, joten pelkkä puhelimen äänettömälle kääntäminen ei riitä.  Matkapuhelin päällä olleessaan aiheuttaa häiriötä induktiosilmukkaa kuunteleville.
8.	Muut äänensiirtotavat
Muita äänen siirtämiseen tarkoitettuja järjestelmiä ovat IR- eli infrapunajärjestelmät sekä RF- eli radioaaltojärjestelmät.
Infrapuna tai RF-vastaanottimessa on joko kuulokkeet tai henkilökohtaisen kuulokojeen käyttäjälle ns. kaulasilmukka, joka välittää äänen induktioperiaatteella kuulokojeeseen.
8.1.	Infrapunajärjestelmät äänensiirrossa
Infrapunajärjestelmissä tieto siirtyy huonetilassa olevan tai olevien infrapunasäteilyä lähettävien laitteiden kautta kuuntelijalla olevaan vastaanottimeen.  Infrapunajärjestelmän käyttö edellyttää suoraa näköyhteyttä lähettimen ja vastaanottimen välillä.
8.2.	Radiojärjestelmät äänensiirrossa
Radioaaltojärjestelmässä käytetään hyväksi radioaaltoja.  Tässä järjestelmässä lähetin ja vastaanotin voivat sijaita jopa eri huoneissa.

Lähteitä
Heli Koivu: Kaikenkuuloisille – Kuulovammaisen huomioonottaminen tilojen ja toimintojen suunnittelussa, Kuulonhuoltoliitto ry, 2000
Alpo Halme, Rakennus- ja huoneaksustiikka, meluntorjunta, Otakustantamo, Espoo 1977
Conny Andersson, Istallationsteknik för teleslingor, Liber Tryck 1984
Paula Määttä – Eeva Lehto –  Marja Hasan – Ritva Parkas (toim.): Lapsi Kuulolla,Opas kuulovammaisen lapsen opettajille ja kasvattajille (artikkeli kuunteluolosuhteista), PS-kustannus Opetus 2000,  Keuruu 2005