Esteettömyys vanhusten palvelukeskuksissa

– opas suunnittelijoille ja henkilökunnalle

2009

Oppaan teksti:	Esteettömiä ratkaisuja – kuvitettu opas rakennusten suunnitteluun ja	korjausrakentamiseen (2006) Helsinki kaikille -projekti ja Vammaisten	yhdyskuntasuunnittelupalvelu (VYP), Maija Könkkölä

Anni Juutilainen, Helsinki kaikille -projekti

Niina Kilpelä, Kynnys ry

Oppaan kuvat:	Helsinki kaikille -projekti, Vammaisten yhdyskuntasuunnittelupalvelu ja	Jyrki Heinonen,

Helsinki kaikille -projekti, Anni Juutilainen ja Anna Ruskovaara,

Helsingin kaupungin rakennusvirasto,

Invalidiliitto, Kirsti Pesola, Anna Ruskovaara

Kynnys ry, Niina Kilpelä

Näkövammaisten Keskusliitto ry, Hanna-Leena Rissanen

Markku Sievänen

Kannen kuvat:	Helsinki kaikille -projekti, Vammaisten yhdyskuntasuunnittelupalvelu ja	Jyrki Heinonen,

Helsingin kaupungin rakennusvirasto, Mikko Uro

Ulkoasu:	Niina Kilpelä, Kynnys ry

ALUKSI

Tämä opas on suunnattu vanhusten palvelukeskusten suunnittelijoille ja henkilökunnalle sekä palvelukeskusrakennusten kiinteistöjen omistajille. Opas on tehty Helsinki kaikille -projektin Hallintokunnat ja esteettömyyden tarve -hankkeen yhteydessä. Konsulttina hankkeessa on toiminut Kynnys ry.

Oppaassa käsitellään vanhusten palvelukeskuksen eri tiloihin liittyviä esteettömyysvaatimuksia. Oppaan on tarkoitus olla henkilökunnan ja suunnittelijoiden apuna, kun määritellään tilojen esteettömyysvaatimuksia, erityisesti palvelukeskuksen muutostöiden suunnittelussa / tarveselvitysvaiheessa.

Esteettömyyden kehittämisen lähtökohtina ovat toiminta tiloissa ja tiloja käyttävät ihmiset (asiakkaat, henkilökunta, vierailijat) sekä eri käyttäjäryhmien tarpeet ympäristön saavutettavuuden ja toimivuuden kannalta. Tilastollisesti vanhusväestöllä tarkoitetaan eläkeikään perustuen 65-vuotiaista ja tätä vanhemmista henkilöistä koostuvaa väestönosaa. Liikkumis- ja toimimisesteisillä ihmisillä tarkoitetaan tässä yhteydessä myös ikääntyneitä.

Suunnitteluvaiheessa on tärkeää koordinoida sekä oppaassa esitetyt esteettömyyden eri vaatimukset että palvelukeskuksen omat käytännöt, niin että tilat muodostavat asiakkaan kannalta selkeän ja sujuvasti käytettävän kokonaisuuden. Hyvään lopputulokseen vaikuttavat myös opasteiden, kaiteiden, helojen ym. rakennusosien viimeistelty muotoilu ja visuaalisesti yhtenäinen ilme.

Hankkeen yhteydessä on tehty esteettömyyskartoitus kolmessa pilottikohteessa (Kinaporin palvelukeskus, Maunulan terveysasema ja Käpylän peruskoulu) yhdessä henkilökunnan ja suunnittelijoiden kanssa. Kinaporin palvelukeskuksen osalta tehtiin myös lähiympäristön ulkoalueiden esteettömyyskartoitus. (Ulkoalueiden esteettömyyskartoitusraportti löytyy osoitteesta: www.hel.fi/helsinkikaikille kohdasta käsikirjasto, julkaisut, Helsinki kaikille –projektin julkaisut.) Oppaan yhtenä lähtökohtana ovat näiden kohteiden kartoituksista saadut kokemukset. Henkilökuntaa on haastateltu tilojen toiminnallisuuden selvittämiseksi.

Oppaan teksti perustuu osittain Esteettömiä ratkaisuja – kuvitettu opas rakennusten suunnitteluun ja korjausrakentamiseen tekstiin (Helsinki kaikille -projekti, 2006) Hankkeen tukena oli Est!-verkosto, johon kuuluvat Helsingin Invalidien Yhdistys ry, Helsingin ja Uudenmaan näkövammaiset ry, Helsingin Huonokuuloiset ry, Invalidiliitto ry / VYP, Stakes ja Kynnys ry.

Kommentteja oppaaseen on saatu seuraavilta tahoilta: Helsingin Huonokuuloiset ry, Helsingin kaupunki / Sosiaalivirasto (Vanhusten palvelujen vastuualue), Palvelukeskus Kinapori, Invalidiliitto ry / Esteettömyysprojekti, ESKEH -projekti ja VYP ja Helsingin Reumayhdistys / Suomen Reumaliitto ry.

SISÄLLYSLUETTELO

1.	ULKOTILOJEN TARKASTELU 9

1.1.	Mitä tarkastellaan? 9

1.2.	Erikois- ja perustaso 9

1.3.	Katualueiden tyyppipiirustukset 10

1.4.	Hallintokunnat ja vastuualueet 10

2.	KATU- JA VIHERALUEET 11

2.1.	Suojatiet ja jalkakäytävät 11

2.1.1.	Suojatien reunatuki 11

2.1.2.	Suojatien keskisaareke 12

2.1.3.	Suojatiemerkinnät 12

2.1.4.	Jalankulkijoiden liikennevalot ja liikennevalojen painonappi 12

2.1.5.	Kulkuväylät ja -pinnat 13

2.1.6.	Ohjaavat laatat ja varoitusalueet 13

2.1.7.	Kuivatus 15

2.1.8.	Valaistus 15

2.1.9.	Opasteet 15

2.2.	Pysäkkialueet 16

2.3.	Levähdyspaikat 16

2.3.1.	Levähdyspaikkojen sijoitus 16

2.3.2.	Kalusteet 17

3.	OMA PIHA 18

3.1.	Käytävät ja liikenne 18

3.1.1.	Pelastustiet 18

3.1.2.	Pääkäytävien liikenne 18

3.2.	Kulkuväylät ja -pinnat 18

3.3.	Valaistus 19

3.4.	Oleskelupaikat ja muut toiminnot 20

3.5.	Kalusteet ja varusteet 20

3.5.1.	Muut varusteet 21

3.5.2.	Kasvillisuus ja viljelytoiminta 22

3.6.	Opasteet 22

4.	SAAPUMINEN KOHTEESEEN 23

4.1.	Esteettömät autopaikat ja saattoliikenteen pysähtymispaikka 23

4.1.1.	Autopaikat kadun varrella 24

5.	SISÄÄNKÄYNTI 25

5.1.	Sisäänkäynnin hahmottaminen 25

5.2.	Opasteet sisäänkäynnin yhteydessä 25

5.3.	Tasanne ulko-oven edessä 26

6.	PORTAAT 27

6.1.	Portaat tapaturmien aiheuttajana 27

6.2.	Portaan sijainti 27

6.3.	Portaan muoto 28

6.4.	Portaiden alle joutumisen estäminen 28

6.5.	Portaan leveys 28

6.6.	Porrasaskelmien mitoitus 28

6.7.	Kontrastit ja valaistus 29

Kontrastit ja valaistus ulkoportaissa 29

6.8.	Käsijohteet portaissa 30

7.	LUISKA 30

7.1.	Luiskan kaltevuus ja mitoitus 31

7.2.	Luiskan muoto 32

7.3.	Luiskan pinta 32

8.	KÄSIJOHTEET PORTAISSA JA LUISKISSA 33

8.1.	Muoto ja mitoitus 33

9.	HISSI 34

9.1.	Hissikorin koko ja hissin ovet 35

9.1.1.	Läpikulkuhissit 35

9.1.2.	Hissin asentaminen jälkikäteen 36

9.2.	Hissin paikka 36

9.3.	Käyttöpainikkeet 36

9.4.	Opasteet 37

9.5.	Hälytyslaite ja varusteet 37

9.6.	Valaistus 37

9.7.	Varusteet 38

9.8.	Materiaalit 38

9.9.	EU-standardi 38

10.	PYÖRÄTUOLIHISSI 39

10.1.	Pystyhissi 39

10.1.1.	Kuormatason mitat 39

10.1.2.	Pystyhissin nimelliskuorma 39

10.1.3.	Pystyhissin kuilu 40

10.1.4.	Pystyhissi ulkotilassa 40

10.2.	Porrashissi 40

11.	OVET 40

11.1.	Ulko-ovi 41

11.2.	Oven mitoitus 41

11.3.	Oven avaaminen 41

11.4.	Lasiovet 41

11.5.	Tuulikaapit 42

11.6.	Sisäovet 42

11.7.	Kynnykset 43

11.8.	Oven vetimet, painikkeet ja lukot 43

12.	OPASTEET 44

12.1.	Opasteiden on sovelluttava kaikille! 44

12.2.	Ääniopasteet 44

12.3.	Visuaalisen opasteen havaitseminen 44

12.4.	Opasteiden sijoituskorkeus 45

12.5.	Huonetilan opaste 45

12.6.	Opasteen lukeminen näkövammaisten kannalta 45

12.7.	Opaslaatat sekä materiaali- ja värikontrastit kulkuväylällä 45

12.8.	Opaste kulkuväylän yläpuolella 46

12.9.	Opasteen kohokuviot 46

12.10.	Pistekirjoitus ja kohokartat 46

12.11.	Kansainvälinen pyörätuolisymboli ISA 47

12.12.	Esteettömän wc-tilan opaste 47

12.13.	Induktiosilmukan opaste (T-merkki) 47

13.	PALVELUTISKIT 48

13.1.	Palvelutiskin sijainti ja löytäminen 48

13.2.	Palvelutiskin mitoitus ja kalusteet 48

13.3.	Palvelutiskin lisävarusteita 49

13.4.	Istuimet 49

13.5.	Kuuluvuuden ja näkemisen helpottaminen 49

13.6.	Palvelutiskin induktiosilmukka 49

13.7.	Palvelutiskin lasiseinä 49

14.	AULATILAT 50

15.	VAATESÄILYTYS 51

16.	ESTEETÖN WC 52

16.1.	Esteettömän wc-tilan ovi 52

16.2.	Esteettömän wc-tilan mitoitusperiaatteet 53

16.2.1.	Pyörätuolin käyttö esteettömässä wc-tilassa 53

16.2.2.	Vapaa tila wc-istuimen vieressä 53

16.2.2.1.	Vapaa tila wc-istuimen takana 54

16.3.	Wc-istuin 54

16.3.1.	Wc-istuimen käsituet 54

16.4.	Pesuallas 55

16.5.	Esteettömän wc-tilan varusteet 55

16.5.1.	Hälytyslaite 56

16.6.	Esteettömän wc-tilan materiaalit 56

16.6.1.	Varusteiden materiaalit 56

16.7.	Värit ja valaistus 57

16.8.	Suihkutila esteettömässä wc-tilassa 57

16.8.1.	Suihkun vesikalusteet 57

16.9.	Lattian kaltevuudet ja lattiakaivo 57

16.10.	Muut wc-tilat 58

16.10.1.	Wc-istuinten korkeuksia 58

16.10.2.	Pesualtaan korkeuksia 58

17.	PUKUHUONE 59

17.1.	Pukuhuoneen sijainti ja mitoitus 59

17.2.	Pukuhuoneen kalusteet ja varusteet 59

18.	PESUHUONE 60

18.1.	Pesuhuoneen mitoitus 60

18.2.	Pesuhuoneen kalusteet ja varusteet 60

18.3.	Värit ja valaistus 61

19.	SAUNA 61

19.1.	Saunan opaste 61

19.2.	Saunan ovi 62

19.3.	Saunan mitoitusperiaatteet 62

19.4.	Lauteiden mitoitus 62

19.5.	Saunan lattia 62

19.6.	Saunan kiuas 62

19.7.	Varusteet 63

19.7.1.	Portaat lauteille 63

19.7.2.	Pystytuki 63

19.7.3.	Laudehissi 63

19.8.	Valaistus 63

20.	UIMA-ALLASTILAT 64

20.1.	Opasteet 64

20.2.	Vedenpinta ja veden syvyys 64

20.3.	Käsijohteet 64

20.4.	Portaat, allashissi ja luiska 65

20.5.	Materiaalit ja värit 65

20.6.	Valaistus 66

20.7.	Kuunteluolosuhteet 66

21.	RYHMÄLIIKUNTATILAT 66

22.	RUOKALA- JA KAHVILATILAT 67

22.1.	Kalusteet ja varusteet 67

22.2.	Valaistus 68

23.	ASIAKASPALVELUTILAT 68

24.	JUHLASALIT, AUDITORIOT JA KOKOUSTILAT 69

24.1.	Auditorio 69

24.1.1.	Esteettömät paikat auditoriossa 69

24.1.2.	Auditorion pöydät 70

24.1.3.	Auditorion portaat 70

24.1.4.	Puhujakoroke, puhujanpönttö 70

24.1.5.	Näyttämötilat ja näyttämöön liittyvät aputilat 70

24.1.6.	Kirjoitustulkin paikka auditoriossa 70

24.2.	Kokoushuoneet 70

24.2.1.	Kokouspöydän mitoitus 70

24.2.2.	Tila pöydän ympärillä 71

24.2.3.	Tuolit 71

24.2.4.	Kokoustilan vaatenaulakko 72

24.3.	Kokoustilan varusteet 72

24.3.1.	Valaistus 72

25.	HARRASTUSTILAT 73

26.	HENKILÖKUNNAN TILAT 73

26.1.	Henkilökunnan sosiaalitilat 73

26.2.	Työtilat 74

27.	VALAISTUS 74

27.1.	Valaistuksen merkitys näkö- ja kuulovammaisille henkilöille 74

27.2.	Minkälainen on hyvä valaistus 75

27.3.	Valo ja värit 75

27.4.	Valaisimien valinta 75

27.5.	Valaistuserot 76

27.6.	Vastavalohäikäisy 76

27.7.	Valon merkitys kommunikaatiolle 76

27.8.	Kalusteiden valaistus 76

27.9.	Suosituksia eri tilojen valaistusvoimakkuuksiksi 76

28.	AKUSTIIKKA JA ÄÄNENTOISTO 77

29.	MATERIAALIT, VÄRIT 78

29.1.	Pintamateriaalien merkitys esteettömyyden kannalta 78

29.2.	Lattiamateriaalit 78

29.2.1.	Märkätilojen lattiamateriaalit 79

29.3.	Materiaali- ja värikontrastit kulkuväylillä 79

29.4.	Kiiltävät materiaalit ja pintakiilto 79

29.5.	Lasi- ja peilipinnat 79

29.6.	Värit ja värikontrastit 80

29.7.	Allergiat 80

30.	ESTEETTÖMYYS JA TIEDOTTAMINEN 81

31.	PALOTURVALLISUUS 81

LÄHTEET 82

LIITE 1 Hallintokunnat ja vastuualueet 84

LIITE 2 Kinaporin lähiympäristön turvallisuuskartoitus

LIITE 3 Hissiprojekti 90

ULKOTILOJEN TARKASTELU

Vanhusten palvelukeskukseen saapuvien mahdollisimman omaehtoisen liikkumisen ja toimimisen tulee olla mahdollista myös palvelukeskuksen ovien ulkopuolella. Rakennuksen ulkoalueiden ja lähiympäristön esteettömyyden tarkastelu on järkevää tehdä rakennuksen kartoituksen ja tarveselvityksen yhteydessä. Ulkoalueita tarkasteltaessa on tärkeintä selvittää, mitkä ovat käytetyimmät reitit vanhusten palvelukeskukseen saavuttaessa. Esteetön ympäristö on myös turvallinen ympäristö. Esteetön ympäristö on hyvä kaikille!

Mitä tarkastellaan?

Ulkoalueista käsitellään katu- ja viheralueet sekä kohteen oma piha. Omalla pihalla tarkoitetaan tässä tapauksessa vanhusten palvelukeskuksen tonttia.

Lähiympäristön tärkeimmistä reiteistä tarkastellaan:

Miten paikalle saavutaan?

Mitkä ovat reitit lähimmille bussi- tai raitiovaunupysäkeille, metro- tai juna-asemalle sekä taksitolpalle? Missä on lähin palvelulinjan pysäkki?

Mitkä ovat reitit lähikauppaan, apteekkiin, lähipuistoon jne. ?

Missä on lähimmät autopaikat (oma pysäköintialue tai lähimmät kadunvarren autopaikat) ja minkälainen on reitti autopaikalta sisäänkäynnille? Onko erikseen merkittyjä liikkumisesteisten autopaikkoja?

Onko kohteeseen opastusta? Minkälaiset opasteet ovat ja mihin niitä on sijoitettu?

Lisäksi kartoitetaan kohteen oma piha ja sen varusteet ja kalusteet.

Ulkoalueiden tarkastelussa on erittäin tärkeää selvittää ongelman tarkka sijainti. Tämä koskee henkilökunnan omia huomioita ja mahdollisesti asiakkaille järjestettäviä kyselyitä. Jos asiakkaiden mielestä ongelmana ovat esimerkiksi liian lyhyet vihreät valot jalankulkijoille tai jonkun suojatien yhteyteen toivotaan ääniopastetta, on tärkeää selvittää suojatien mahdollisimman tarkka osoite.

LIITE 2: Käyttäjäkysely / Kinapori

Ulkoalueiden esteettömyyskartoitusraportti löytyy osoitteesta: www.hel.fi/helsinkikaikille kohdasta käsikirjasto, julkaisut, Helsinki kaikille –projektin julkaisut.

Erikois- ja perustaso

Julkisille ulkoalueille on SuRaKu -projektissa* määritelty kaksi esteettömyyden tavoitetasoa: erikoistaso ja perustaso. Vanhusten palvelukeskusten oma piha ja kulkureitit lähimpiin julkisen liikenteen yhteyksille (pysäkit, asemat) ovat aina erikoistason alueita. Perustasoksi määritellään yleensä esim. reitti lähipuistoon tai -palveluihin. Esteettömyyden erikoistasolla on perustasoa tarkemmat vaatimukset esimerkiksi kulkuväylän pituuskaltevuuden suhteen. Myös näkövammaisten kulunohjaukseen tarkoitettuja opaslaattoja käytetään pääasiassa vain erikoistasolla. Perustaso on kuitenkin myös erittäin hyvää esteettömyyden tasoa. Kaikki uudet ulkoalueet suunnitellaan joko erikois- tai perustason mukaisesti.

* Esteettömän rakentamisen ohjeet ja kriteerit. (Katu-, viher- ja piha-alueiden suunnittelu, rakentaminen ja kunnostaminen esteettömiksi.) Käytännön ohjeisto syntyi Helsingin, Espoon, Joensuun, Tampereen, Turun ja Vantaan kaupunkien yhteistyönä vuonna 2004. Työohjeet valmistuivat Helsinki kaikille -projektin johdolla ja sosiaali- ja terveysministeriön tuella.

Erikoistason kohteet:

palvelukeskusten ja -talojen ympäristöt

sairaaloiden ja terveysasemien ympäristöt

muut vanhus- ja vammaispalvelun toimipaikkojen ympäristöt

julkiset terminaalit

kävelykadut

Perustason kohteet:

koulujen ja oppilaitosten ympäristöt

päiväkotien ympäristöt

kirjastojen ja museoiden lähialueet

kirkkojen ja seurakuntatilojen ympäristöt

uimahallien ympäristöt

Katualueiden tyyppipiirustukset

Helsinki kaikille -projekti on laatinut yhdessä Helsingin kaupungin rakennusviraston, kaupunkisuunnitteluviraston ja Espoon kaupungin kanssa tyyppipiirustukset julkisten ulkoalueiden rakentamiseen ja suunnitteluun. Vuodesta 2008 lähtien tyyppipiirustuksia käytetään Helsingissä kaikissa kadun rakennus- ja korjaushankkeissa. Esteettömyyden perustason ja erikoistason tyyppipiirustukset on laadittu seuraavista katualueilla vakiotyyppisesti esiintyvistä perusrakenteista:

jalkakäytävä

yhdistetty jalankulku- ja pyörätie

erotettu jalankulku- ja pyörätie

varoitusalueet kaarelta lähtevistä suojateistä

vino suojatie

pieni kiertoliittymä

ohjaavat ja varoittavat laatat

liikkumisesteisen pysäköintipaikka kadun varressa

esteettömyyden perustason pysäkkisyvennys

esteettömyyden erikoistason pysäkkisyvennys

ajoratapysäkki

Tyyppipiirustukset löytyvät Helsinki kaikille -projektin internetsivuilta osoitteesta www.hel.fi/helsinkikaikille.

Hallintokunnat ja vastuualueet

Sosiaaliviraston tilahallinto koordinoi vanhusten palvelukeskuksien käytössä olevien tilojen muutostöitä. Kaupungin omistamissa kiinteistöissä kiinteistöviraston tilakeskus vastaa palvelukeskuksen käytössä olevien rakennusten ja tonttien rakennuttamisesta, perusparannuksesta ja kunnossapidosta.

Julkisten ulkotilojen tarkastelun tavoitteena on, että kohteen henkilökunta voi olla ulkoalueiden esteistä ja ongelmakohdista yhteydessä suoraan niistä vastaaviin tahoihin esimerkiksi asiasta vastaavan viraston asiakaspalvelun kautta. Vaarallisten kohteiden korjaus on etusijalla, mutta joitakin pieniä toimenpiteitä aiheuttavia ongelmia voidaan korjata myös lyhyellä aikavälillä. Suunnittelua ja investointeja vaativien toimenpiteiden korjaaminen vie enemmän aikaa, mutta ongelmista ilmoittamalla kunnostus voidaan saada toteutumaan esimerkiksi aluesuunnittelun kautta. Esimerkkejä eri hallintokunnille kuuluvista vastuualueista löytyy liitteestä 1.

KATU- JA VIHERALUEET

Suojatiet ja jalkakäytävät

Suojateissä otetaan huomioon reunatuet, keskisaareke, suojatiemerkinnät sekä jalankulkijoiden liikennevalot ja valojen painonappi. Myös kevyen liikenteen vihreiden valojen kestoon ja äänimerkkiin kiinnitetään huomiota. Suojateihin liittyvät ratkaisut löytyvät Helsingin kaupungin katualueita koskevista tyyppipiirustuksista (www.hel.fi/helsinkikaikille, ohjeita suunnitteluun).

Suojatien reunatuki

Reunatuista tarkastetaan kunto ja mitataan korkeus, myös keskisaarekkeiden osalta. Suojatie, jossa on sekä pystysuora reunatuki että luiskareunatuki soveltuu parhaiten kaikille käyttäjäryhmille. Tällöin pystysuoran reunatukiosuuden korkeus on 40 mm, jotta se sopii mitoitukseltaan hyvin yhteen luiskareunatuen kanssa. Luiskareunatuen kulma auttaa näkövammaista henkilöä tunnistamaan kadun reunan. Jos kyseessä on pelkkä jalkakäytävä, tulee suojatien olla vähintään 4 m leveä, jotta voidaan asentaa molemmat reunatuet. Jos kyseessä on yhdistetty tai erotettu jalankulku- ja pyörätie, tulee suojatien olla vähintään 4,5 m leveä, jotta voidaan asentaa molemmat reunatuet. Näitä kapeammissa suojateissä käytetään koko leveydeltä luiskareunatukea.

Vanhoissa risteyksissä sallitaan 30 mm pystysuora reunatuki (koko leveydeltä), kunnes ne muutetaan esteettömiksi. Täysin madallettu reunatuki ei toimi näkövammaisen henkilön kannalta, sillä alle 30 mm tasoeroa ei tunnista valkoisen kepin avulla, ja tällöin on vaarana ajautuminen ajoradalle. Toisaalta reunatuen korkeus ei saa kuitenkaan olla liian suuri, jotta siitä pääsee vielä yli esimerkiksi pyörätuolilla. Rollaattorin kanssa liikkuvalle jo 20 mm suuruinen korkeusero voi aiheuttaa ylitse pääsemättömän esteen.

Kuva: Pystysuora ja luiskareunatuki.

Uusiin katualueiden tyyppipiirustuksissa esitettyihin ratkaisuihin voi tutustua Esterissä, esteettömyystuotteiden näyttelyalueella lasten liikennekaupungissa, osoite: Nordenskiöldinkatu 18.

Lähde: Helsinki kaikille -projekti

Kuvaaja: Anni Juutilainen

Tarkistuslista suojatien reunatuki

Onko keskisaarekkeessa luiskareunatuet ja 40 mm:n korkuiset pystysuorat reunatuet?

Onko keskisaarekkeessa luiskareunatuet?

Onko keskisaarekkeessa 30 mm:n korkuiset pystysuorat reunatuet?

Reunatuen kunto?

Onko pystysuora reunatuki kohtisuorassa ajorataan nähden?

(vai lähteekö suojatie esimerkiksi kaarteelta)

Suojatien keskisaareke

Keskisaarekkeiden tulee olla korotettuja. Korottamaton keskisaareke aiheuttaa vaaratilanteen erityisesti näkövammaiselle henkilölle, joka ei tiedä missä kohdassa on turvallista odottaa. Keskisaarekkeen syvyyden tulee olla vähintään 2,5 m, jotta saarekkeella on riittävästi tilaa myös lastenvaunuille ja sähköpyörätuolille. Kapealla saarekkeella ainakin tilaa vaativan sähköpyörätuolin joutuu kääntämään poikittain. Keskisaarekkeen leveyden tulee olla vähintään 2,5 m.

Piirros: Erotettu jalankulku ja pyörätie, erikoistason ratkaisu.

Lähde: Katualueita koskevat tyyppipiirustukset.

Tarkistuslista

Keskisaareke

Onko keskisaareke korotettu?

Onko keskisaarekkeen syvyys vähintään 2,5 m?

Onko keskisaarekkeen leveys vähintään 2,5 m?

Onko jalankulku- ja pyöräily erotettu?

Onko keskisaarekkeessa luiskareunatuet ja 40 mm:n korkuiset pysty suorat reunatuet?

Onko keskisaarekkeessa luiskareunatuet?

Onko keskisaarekkeessa 30 mm:n korkuiset pystysuorat reunatuet?

Suojatiemerkinnät

Suojatiemerkinnöissä tulee olla riittävä kontrasti, jotta ne erottuvat. Värikontrastin tulee olla vähintään keskiharmaan ja valkoisen tai keskiharmaan ja mustan eroa vastaava. Hyvä värikontrasti ja tasainen pinta saadaan esimerkiksi valkoisista ja mustista betonikivistä sekä valkoisesta massauksesta ja asfaltista. Noppakivipintainen suojatie on epätasainen. Suojatien läheisyydessä ei saa olla muita voimakkaasti kuvioituja alueita väärinkäsitysten välttämiseksi. Erikoistason suojateihin asennetaan varoitusalueet jalankulun kohdalle. Vinoissa suojateissä pyritään varmistamaan näkövammaisten ohjaus siten, että tie on ylitettävissä turvallisesti. Tarkemmat mitoitusohjeet ja -perustelut löytyvät Helsingin kaupungin katualueita koskevista tyyppipiirustuksista.

Tarkistuslista suojatiemerkinnät

Onko merkintöjen värikontrasti tarpeeksi voimakas? (merkinnät eivät ole kuluneet)

Onko epätasaisuuksia? (painumia, saumoja)

Ovatko merkinnät kohtisuorassa kulkuväylään nähden?

Onko vinon suojatien ylityssuunta ohjattu?

Onko jalankulku- ja pyöräily erotettu?

Jalankulkijoiden liikennevalot ja liikennevalojen painonappi

Jalankulkijoiden liikennevaloissa painonapin tulee sijaita korkeintaan 300 mm päässä suojatiestä ja nappi tulee sijoittaa 0,9–1,1 m korkeudelle. Painonappi tulee sijoittaa siten, että sitä pystyy käyttämään myös esimerkiksi pyörätuolista käsin. Painonappia painettaessa olisi hyvä kuulua ääni ja syttyä merkkivalo, jotta jalankulkija tietää valojen kohta vaihtuvan.

Liikennevaloista tarkastetaan myös, onko kevyelle liikenteelle varattu ylitysaika eli vihreä valo riittävän pitkä, onko äänimerkkiä ja kuuluuko äänimerkki riittävän hyvin. Yleensä palvelukeskusten lähimmät liikennevalot on mitoitettu hitaasti liikkuvien jalankulkijoiden mukaan.

Tarkistuslista

Liikennevalot ja -valojen painonappi

Onko (erikoistason) liikennevaloissa äänimerkki?

Onko jalankulkijoilla riittävän pitkä aika suojatien ylittämiseen vihreillä valoilla?

Onko painonapin etäisyys suojatien reunasta korkeintaan 300 mm?

Onko painonappi sijoitettu korkeudelle 0,9–1,1 m?

Onko painonapissa merkkivalo?

Kuuluuko painonapista painettaessa merkkiääni?

Kulkuväylät ja -pinnat

Kulkuväylien ja -pintojen pitää olla tasaisia, eikä niillä saa olla mitään törmäys- tai kompastumisvaaraa aiheuttavia esteitä. Jo 5 mm:n poikkeamat tasaisuudessa hankaloittavat kulkemista. Yli 20 mm poikkeamat aiheuttavat vaaran ja ne tulee korjata välittömästi. Kulkuväylien tulee olla vähintään 1,5 metriä leveitä, jotta pyörätuolia käyttävällä henkilöllä on tarvittaessa riittävästi tilaa kääntyä ympäri. Koneellinen kunnossapito on mahdollista, jos kulkuväylä on leveydeltään 2,3 m. Kulkuväylän vapaa korkeus tulee olla vähintään 2,2 metriä kulkuväylän yläpuolisten kiinteiden rakenteiden kohdalla (esimerkiksi opasteiden, katosten ja kasvillisuuden). Rakennuksen tai sen osan alikulkukorkeudeksi suositellaan vähintään 3 metriä.

Kulkuväylällä törmäys- tai kompastumisvaaran voivat aiheuttaa esimerkiksi kulkuväylälle tunkeutuva kasvillisuus, pinnoitteen huomattavat epätasaisuudet, kohollaan olevat tai painuneet kaivonkannet, muut suuret painumat tai kulkuväylälle sijoitetut info- tai mainostaulut.

Kulkuväylien pituus- ja sivukaltevuuden tulee olla riittävän loivia, jotta ne ovat käytettävissä myös apuvälineiden kanssa tai muuten huonosti liikkuville henkilöille. Sivukaltevuus hankaloittaa erityisesti pyörätuolilla tai rollaattorin kanssa liikkumista ja se aiheuttaa haittaa myös näkövammaiselle henkilölle tasapainon säilyttämisessä. Pitkään jatkuva voimakas pituuskaltevuus vaatii pyörätuolin käyttäjältä erittäin hyviä käsivoimia varsinkin, jos reitillä ei ole levähtämistä mahdollistavaa välitasannetta.

Erikoistaso	Perustaso
Pituuskaltevuus	5% (1:20)	8% (1:12,5)
Sivukaltevuus	2%	3%

Jalankulku ja pyöräily tulee erottaa toisistaan aina kun se on mahdollista. Erotteluraitana käytetään luonnonkiveä tai massausta. Luonnonkivestä saadaan parhaiten esille sekä tunto- että värikontrasti.

Puistokäytävän osalta tarkastetaan samoja asioita kuin jalankulkuväylältä. Kulkuväylän tulee erottua selkeästi. Kulkuväylä voi rajautua kontrastimateriaalivyöhykkeeseen, joka voidaan muotoilla loivaksi luiskaksi, mikäli ympäristö on kulkupintaa korkeammalla. Korotetun reunamuurin tulee olla korkeudeltaan vähintään 0,6 m, jottei syntyisi kompastumisvaaraa. Sama mitta koskee matalaa aitaa.

Ohjaavat laatat ja varoitusalueet

Ohjaavia laattoja (suuntalaattoja) ja varoitusalueita käytetään ohjaamaan ja varoittamaan näkövammaisia henkilöitä esimerkiksi suojateiden ja tasoerojen yhteydessä. Varoitusaluetta käytetään ensisijaisesti varoittamaan putoamis- tai kompastumisvaaran aiheuttavasta korkeuserosta tai suojatien kohdalla ajoradan reunasta. Suojateissä varoitusalueella merkitään jalankululle varattu kohta. Opaslaattojen käyttö edellyttää lämmitettyä kulkuväylää.

Ohjaavissa laatoissa ja varoitusalueella käytetään muusta päällysteestä selkeästi erottuvia kontrastimateriaaleja (väri- ja tuntokontrasti). Värikontrastin tulee olla vähintään keskiharmaan ja valkoisen tai keskiharmaan ja mustan eroa vastaava. Ohjaavan laatan lisäksi esimerkiksi yhtenäinen luonnonkiviraita voi myös toimia ohjaavana materiaalina.

Puista, liikennemerkeistä, pollareista ja muista vastaavista heikkonäköiselle törmäämisvaaran aiheuttavista elementeistä varoitetaan ensisijaisesti sijoittamalla ne lohkopintaiselle kiveykselle.

Varoitusalueissa käytettävät materiaalit:

valkoinen luonnonkivilaatta (ristipäähakattu tai poltettu)

valkoinen sahattu nupukivi (ristipäähakattu tai poltettu)

valkoinen pesubetonikivi

valkoinen betonikivi

valkoinen kupolilaatta (huomiolaatta), jos alueelle asennetaan sulanapitojärjestelmä

Kuva: Suunta- ja huomiolaatta. Kontrastimateriaali erottuu muusta ympäristöstä

Lähde: Helsinki kaikille –projekti, Anni Juutilainen

Kuva: Suuntalaatat ohjaavat näkövammaista henkilöä. (Kamppi)

Lähde: Helsinki kaikille –projekti, Anna Ruskovaara

Tarkistuslista

Kulkuväylät ja pinnat

Onko väylän vapaa leveys vähintään 1,5 m? (koneellinen kunnossapito vaatii 2,3 m)

Onko väylän vapaa korkeus vähintään 2,2 m? (kiinteiden esteiden kohdalla)

Onko kulkupinta tasainen? (ei painumia tai kohoumia)

Hankaloittaako (suuri) pituuskaltevuus apuvälineiden kanssa liikkumista (esimerkiksi pyörätuoli tai kyynär- tai kainalosauvat)?

Onko pituuskaltevuus erikoistasolla korkeintaan 5 % (1:20) ja	perustasolla	korkeintaan 8 % (1:12,5)?

Hankaloittaako (suuri) sivukaltevuus apuvälineillä liikkumista? (esimerkiksi pyörätuoli tai kyynär- tai kainalosauvat)

Onko sivukaltevuus erikoistasolla korkeintaan 2 % ja perustasolla	korkeintaan	3 %?

Onko info- ja mainostaulut sijoitettu kulkuväylän sivuun?

Onko ajonestoportti ja pollarit merkitty kontrastivärillä ja -materiaalilla? (kontrastimateriaali erottuu muusta kulkupinnasta)

Rajoittuuko kulkuväylä selkeästi poikkeavaan pintaan? (esimerkiksi selkeä nurmialueen raja)

Tunkeutuvatko kasvit kulkuväylälle?

Aiheuttavatko kasvit näkemäesteen tai peittävätkö ne liikennemerkkejä tai opasteita?

Onko lumen auraus hoidettu kadun varrella olevan liikkumisesteisten autopaikan kohdalla niin, ettei se vaikeuta liikkumista?

Kuivatus

Kuivatus hoidetaan pintavedet keräävillä sadevesikaivoilla ja -kouruilla. Sadevesikaivojen ympärillä oleva maanpinta on joskus painunut siten, että kaivonkansi on jäänyt kulkupintaa korkeammalle. Tämä aiheuttaa kompastumisvaaran ja lisäksi pintavedet eivät kulkeudu kaivoon vaan kertyvät kadulle. Kulkuväylän poikki kulkevat avosadevesikourut aiheuttavat hankaluuksia erityisesti pyörällisten apuvälineiden kanssa liikkuville henkilöille. Ritilällä katettu sadevesikouru on parempi, myös kunnossapitokalustolle.

Kuva: Avosadevesikourun mitat. Erikoistaso ja perustaso.

Lähde: Katualueiden tyyppipiirustukset. SuRaKu –projekti.

Tarkistuslista

Kuivatus

Aiheuttaako kaivonkansi kompastumisvaaran? (kaivonkansi yli 20 mm koholla tai alempana kulkupintaa)

Onko kulkuväylällä liikkumista hankaloittavia avosadevesikouruja? (koskee kevyen liikenteen väylän poikki kulkevia kouruja)

Kerääntyykö kulkuväylälle vettä? (lätäköityminen, jäätyminen)

Onko kaivo tukkeutunut?

Valaistus

Valaistuksen osalta tärkeitä kohteita ovat erityisesti sisäänkäynnit, opasteet ja tasoerot, sekä paljon käytetyt kevyen liikenteen reitit. Valaistus toimii parhaiten ohjaavana elementtinä, jos valaisimet on sijoitettu samalle puolelle kulkuväylän reunaan. Erikoistasolla valaistusvoimakkuuden tulee olla jalkakäytävällä vähintään 10 lx ja suojatiellä vähintään 30 lx.

Kaarevan puistokäytävän varrella olevat valaisinpylväät on parempi sijoittaa sisäkaarteen puolelle pelastusajoneuvojen vaatiman tilan turvaamiseksi. Valaistuksen parantamisen edellytyksenä on yleensä puistoreitin talvikunnossapito.

Tarkistuslista

Valaistus

Onko valaisimet sijoitettu samalle puolelle kulkuväylää?

Onko valaisimet sijoitettu kulkuväylän reunaan?

Ovatko valaisimet puhtaat ja ehjät?

Opasteet

Opasteista tarkastellaan, onko lähimmiltä julkisen liikenteen pysäkeiltä tai asemilta tai niiden läheisyydestä opastusta kohteeseen. Opasteiden tulee sijaita kulkureitin sivussa siten, että ne ovat kuitenkin luettavissa läheltä. Jalankulkijoille tarkoitettujen opasviittojen tekstien pitää sijaita 1,4–1,6 m korkeudella, joka on seisovan aikuisen silmän korkeus. Tarkempaa tietoa ulko-opasteista löytyy Helsingin kaupungin terveyskeskuksen ulko-opaste-ohjeesta (Terveyskeskus / Tilahallinto), joka on laadittu vuonna 2007. Kyseistä opasta voidaan käyttää soveltuvin osin myös vanhusten palvelukeskuksissa.

Tarkistuslista

Opasteet

Onko kohteeseen opastus esimerkiksi lähimmästä risteyksestä tai bussipysäkiltä saavuttaessa?

Onko opasteet sijoitettu siten, että ne eivät aiheuta törmäysvaaraa (sivuun kulkuväylältä)?

Onko opasteiden teksti silmän korkeudella? (teksti 1,4–1,6 m korkeudella, koskee kulkuväylän sivussa sijaitsevia opasteita)

Onko tekstin ja pohjan välillä riittävä värikontrasti? (tumma teksti vaalealla pohjalla)

Onko opaste valaistu?

Onko opaste sisältäpäin valaistu? (opasteen pohjan tulee olla tumma ja tekstin vaalea häikäisyn estämiseksi)

Pysäkkialueet

Helsingin kaupungin liikennelaitos (HKL) on kartoittanut vuosien 2006 ja 2007 kaikki heille kuuluvat pysäkkialueet. Pysäkkien esteettömyystiedot on tarkoitus liittää osaksi reittiopasta, josta kaikki pääsisivät katsomaan esteettömyystietoja. Pysäkkialueisiin liittyvät ratkaisut löytyvät Helsingin kaupungin katualueita koskevista tyyppipiirustuksista (www.hel.fi/helsinkikaikille, ohjeita suunnitteluun).

Lähimmistä pysäkeistä voidaan kuitenkin tarkistaa muutama asia, joilla voidaan tarvittaessa perustella korjaustarpeita. Pysäkkialueen tulee olla korotettu, jotta kulkuvälineeseen pääsee siirtymään mahdollisimman vaivattomasti myös apuvälineiden kanssa. Pysäkillä olisi hyvä olla katos ja katoksessa penkki. Katosrakenteen ja pysäkkialueen reunan väliin tule jäädä vähintään 1,5 m.

Tarkistuslista

Pysäkkialueet

Onko pysäkkialue korotettu?

Onko pysäkillä katos?

Onko pysäkillä penkki?

Onko törmäysvaaraa aiheuttavia rakenteita?

Onko katosrakenteen ja pysäkin reunan välissä vähintään 1,5 m tilaa?

Onko pysäkkialueen pintamateriaali ehjä?

Levähdyspaikat

Levähdyspaikkojen sijoitus

Levähdyspaikkoja tulee olla ulkoilureitin varrella riittävästi ja niiden tulisi soveltua kaikille käyttäjille. Levähdyspaikkoja tulee olla erikoistasolla 50 m ja perustasolla 250 m välein. Levähdyspaikat sijoitetaan sivuun kulkuväylältä, mutta huolehditaan kuitenkin, että niille pääsee myös esimerkiksi pyörätuolin tai rollaattorin kanssa. Levähdyspaikan tulee erottua kulkupinnan materiaalista tunto- ja värikontrastilla. Levähdyspaikan pintamateriaalin tulee olla riittävän kova, esimerkiksi asfalttia, sileäpintaista luistamatonta luonnon- tai betonikiveä tai tiivistettyä kivituhkaa.

Levähdyspaikan kohdalla voidaan tarvittaessa käyttää luiskareunatukea, jos kulkuväylän reunassa on käytetty pystysuoraa reunatukea.

Tarkistuslista

Levähdyspaikkojen sijoitus

Onko levähdyspaikka sijoitettu kulkuväylän sivuun?

Onko levähdyspaikkoja reitillä riittävästi? (etäisyys korkeintaan 50 m erikoistasolla ja korkeintaan 250 m perustasolla)

Erottuuko kalustevyöhyke kulkupinnasta sävyltään ja materiaaliltaan?

Kalusteet

Kalusteet sijoitetaan kulkupinnasta poikkeavalle kontrastimateriaalivyöhykkeelle ja niiden ympäristöön varataan tarpeeksi tilaa apuvälineille tai lastenvaunuille. Vapaan tilan penkin päässä tulee olla vähintään 900 mm.

Penkkejä tulee varata riittävästi ja niitä tulee olla mahdollisuuksien mukaan eri korkeuksilla. 450 mm on tavallinen istuinkorkeus. 550 mm korkeat istuimet soveltuvat parhaiten jäykkäpolvisille ja -lonkkaisille henkilöille. Pyörätuolista penkille siirtyminen on sujuvinta, kun penkin korkeus on 500 mm ja penkissä on käsinoja keskellä penkkiä, ei reunassa. Lapsille ja lyhytkasvuisille henkilöille sopivan penkin korkeus on 300 mm. Mikäli on vain yksi penkki, sopiva istuinkorkeus on 500 mm. Penkeissä tulee olla selkänojat ja käsinojat. Osassa penkeistä on hyvä olla käsinoja vain keskellä penkkiä. Istuintason tulee olla vaakasuora (ei takakeno) ja etureunastaan pyöristetty.

Pöytien ääreen pitää päästä myös pyörätuolin kanssa ja yksi ratkaisu tähän on pidennetty pöytälevy penkki-pöytä-yhdistelmän päässä. Aikuisen pyörätuolia varten tulee pöydän alla olla polvitilaa korkeussuunnassa 670 mm, syvyyssuunnassa 600 mm ja leveyssuunnassa 800 mm. Sopiva pöydän ylätason korkeus on 750 mm. Pöydän ylätaso ei kuitenkaan saa nousta polvitilan vuoksi liian korkealle (yli 800 mm).

Kuva: Kalusteet erottuvat taustastaan kontrastina ja ne on sijoitettu kulkuväylän sivuun. (Suursuonpuiston vanhustenpolku, Maunula, Helsinki)

Lähde: Helsingin kaupungin rakennusvirasto, Mikko Uro

Kuva: Pidennetty pöytälevy penkki-pöytä yhdistelmän päässä mahdollistaa pääsyn pöydän ääreen myös pyörätuolilla. (Ekvallan uimaranta, Turku)

Lähde: Kynnys ry, Niina Kilpelä

Tarkistuslista

Kalusteet

Pääseekö kalusteiden luokse pyörätuolilla? (Ei kynnystä levähdyspaikalle ja levähdyspaikan pintamateriaali riittävän kova)

Eroaako kalustevyöhyke kulkupinnasta sävyltään ja materiaaliltaan?

Onko reitillä erikorkuisia penkkejä? (Aikuisille tarkoitetun penkin korkeus 500 mm, jos vain yksi penkki. Jos on useampia, tulee penkkejä olla myös 4 50 mm ja 550 mm korkeudella. Lapsille tarkoitetun penkin korkeus 3 00 mm, sopii myös lyhytkasvuisille henkilöille.)

Onko penkeissä selkänoja?

Onko penkeissä käsinojat? (ainakin osassa penkkejä vain keskikäsinoja)

Onko istuintaso vaakasuora ja etureunastaan pyöristetty?

Onko penkin päässä oleva vapaa tila vähintään 900 mm? (tilaa pyörätuolille/ lastenvaunuille ym.)

Erottuvatko kalusteet sävyltään kalustevyöhykkeen pinnasta? (Suositellaan tummia kalusteita vaalealla pohjalla, mutta värit voivat olla myös toisin päin. )

Onko pöydän ääressä mahdollista istua pyörätuolissa?

Onko vapaa korkeus pöydän alla vähintään 670 mm?

Onko vapaa leveys pöydän alla vähintään 800 mm?

Onko polvitila syvyyssuunnassa vähintään 600 mm?

Onko pöydän ylätason korkeus 750–800 mm?

Onko kalusteiden edusta tasainen? (ei painumia)

Ovatko kalusteet ehjiä ja siistejä?

OMA PIHA

Palvelukeskuksen oman pihan eri toimintojen tulee olla helposti hahmotettavissa ja niiden sijoittelu vaatii suunnittelua. Käytäväverkostojen (pelastustiet, huolto- ja saattoliikenne, kevytliikenne), pysäköintialueiden ja oleskelualueiden tulee olla kaikkien käytettävissä toistensa toimintoja häiritsemättä.

Käytävät ja liikenne

Pelastustiet

Pelastuslaki tuli voimaan 1.1.2004 ja lain mukaan kaikkien tahojen on huolehdittava itse hallinnoimansa rakennuksen tai toimitilan turvallisuudesta. Pelastustien tulee olla aina kunnossapidetty ja talvella aurattu. Pelastustien pitää olla vähintään 3,5 m leveä suoralla osuudella ja kaarteissa enemmän. Tikasajoneuvon vaatima vähimmäiskorkeus on 4,2 m.

Pääkäytävien liikenne

Pihan pääkäytävillä tapahtuu ajoneuvo- ja huoltoliikenne. Ajoneuvoliikenteeseen lasketaan kuuluvaksi palvelukeskukseen mahdollisesti omalla autolla tulevat asiakkaat ja henkilökunta sekä saattoliikenne. Pääkäytävät toimivat usein myös pelastusteinä. Joissain tapauksissa, varsinkin jos ajoneuvoliikenne on vilkasta, voi olla mielekästä sijoittaa pääväylän rinnalle erillinen kevyen liikenteen väylä jalankulkijoille.

Palvelukeskusten toimintaan liittyy usein vilkas saattoliikenne, jonka tulee päästä heti sisäänkäynnin välittömään läheisyyteen.

Kulkuväylät ja -pinnat

Pihan eri toimintojen tulee olla helposti hahmotettavissa. Kulkuväylien ja -pintojen pitää olla tasaisia ja niillä ei saa olla mitään törmäys- tai kompastumisvaaraa aiheuttavia esteitä. Kulkuväylien pitää olla vähintään 1,5 metriä leveitä, jotta pyörätuolia käyttävällä henkilöllä on tarvittaessa riittävästi tilaa kääntyä ympäri. Kulkuväylän vapaa korkeus rakennuksen tai sen osien kohdalla on vähintään 2,2 metriä kulkuväylän yläpuolisten kiinteiden rakenteiden (esimerkiksi opasteiden, katosten ja kasvillisuuden) kohdalla. Rakennuksen tai sen osan alikulkukorkeudeksi suositellaan vähintään 3 metriä.

Kulkuväylien pituus- ja sivukaltevuuden tulee olla riittävän loivia, jotta ne ovat käytettävissä myös apuvälineiden kanssa tai muuten huonosti liikkuville. Palvelukeskusten piha-alueiden kulkuväylien ja -pintojen pituuskaltevuudeksi suositellaan korkeintaan 3 %. Esteettömyyden erikoistasolla suurin sallittu pituuskaltevuus on 5 % (1:20). Suurin sallittu sivukaltevuus on 2 %. Alueella, jossa liikkuu paljon vanhuksia, suositellaan käytettävän käsijohdetta liikkumisen apuna, kun pituuskaltevuus on yli 3 %. Sivukaltevuus hankaloittaa erityisesti pyörätuolilla tai rollaattorin kanssa liikkumista ja se aiheuttaa haittaa myös näkövammaiselle henkilölle tasapainon säilyttämisessä. Pitkään jatkuva voimakas pituuskaltevuus vaatii pyörätuolin käyttäjältä erittäin hyviä käsivoimia varsinkin, jos reitillä ei ole levähtämistä mahdollistavaa välitasannetta. Piha-alueella suositellaan mahdollisimman tasaisia kulkupintoja, mutta kaltevuuden tulee kuitenkin kuivatuksen takia olla vähintään 1 %.

Väärin sijoitetut kalusteet ja varusteet aiheuttavat yleisimmin törmäys- ja kompastumisvaaran piha-alueilla. Infotaulut, polkupyörätelineet, roska-astiat ja kalusteet tulee sijoittaa sivuun kulkuväylältä ja merkitä kulkupinnasta erottuvalla kontrastimateriaalivyöhykkeellä.

Tarkistuslista

Kulkuväylät ja -pinnat

Onko väylän vapaa leveys vähintään 1,5 m?

Onko väylän vapaa korkeus vähintään 2,2 m? (esimerkiksi katoksen, kasvillisuuden tms. kiinteän rakenteen kohdalla)

Onko rakennuksen tai sen osan alikulkukorkeus vähintään 3 m?

Onko kulkupinta tasainen? (ei painumia tai esimerkiksi routavaurioista aiheutuneita kohoumia)

Hankaloittaako (suuri) pituuskaltevuus apuvälineiden kanssa liikkumista (esimerkiksi pyörätuoli, rollaattori tai kyynär- ja kainalosauvat)?

Onko pituuskaltevuus erikoistasolla korkeintaan 5 % (1:20)?

Hankaloittaako (suuri) sivukaltevuus apuvälineillä liikkumista? (esim. pyörätuoli, rollaattori tai kyynär- ja kainalosauvat)?

Onko sivukaltevuus erikoistasolla korkeintaan 2 %?

Onko info- ja mainostaulut sijoitettu kulkuväylän sivuun?

Onko ajonestoportti/pollarit merkitty kontrastivärillä ja -materiaalilla? (kontrastimateriaali erottuu muusta kulkupinnasta, tunto- ja värikontrasti)

Onko polkupyörille varattu tila sijoitettu ja merkitty siten, että se ei aiheuta törmäysvaaraa?

Valaistus

Ulkona riittävän suuri valaistusvoimakkuus lisää turvallisuutta. Riittävässä valaistuksessa voidaan nähdä kulkuväylän pinta ja välttää epätasaisuuksia, jotka voivat aiheuttaa esimerkiksi kaatumisen. Ympäristön turvalliseksi kokemiseen vaikuttaa ympäristön valoisuus. Jos kulkuväylällä tai sen ympäristössä on pimeitä kohtia, ne aiheuttavat turvattomuuden tunnetta.

Palvelutalojen piha-alueiden valaistuksessa tulee ottaa huomioon, että käytävien risteysalueet, muutoskohdat sekä portaat ja luiskat valaistaan hyvin. Valaistuksen tulee olla tasainen eikä kulku- tai oleskelualueille saa jäädä pimeitä kohtia. Valoa tulee tulla myös vastaantulijoiden kasvoille. Valaistuksen tulee olla suurin pääkäytävillä ja toiminnallisilla alueilla. Ulkovalaistuksen suunnittelussa ottaa huomioon myös aluetta ympäröivä valaistus ja liittää piha-alueen valaistus ympäröivään valaistukseen ilman suuria valaistusvoimakkuuden muutoksia.

Kohteen valaistus helpottaa eri toimintojen löytämistä ja hahmottamista. Valaistus on erityisen tärkeä tasoeroissa ja sisäänkäynneissä. Erikoistasolla valaistustehon tulee olla kulkuväylällä vähintään 10 lx, luiskissa vähintään 30 lx ja portaissa vähintään 50 lx. Myös opasteet, varsinkin kartat tai muut toimintojen sijainnista kertovat opastaulut on hyvä valaista niiden lukemisen helpottamiseksi.

Vanhusten palvelukeskuksen pihan yleisvalaistusvoimakkuuden tulee olla 10 - 30 lx. Toiminnallisilla alueilla sekä risteys ja muutoskohdissa valaistusvoimakkuuden tulee olla 20 - 50 lx. Valaistuksen tulee olla tasainen eikä valaisimien väliin saa jäädä pimeitä kohtia. Pihalla voidaan kohdevalaistuksella parantaa eri alueiden tunnistettavuutta ja luoda tunnelmaa.

Tarkistuslista valaistus

Onko kulkuväylä tontin sisääntulosta rakennuksen sisäänkäyntiin valaistu

Onko sisäänkäynti ja sen edusta valaistu?

Onko sisääntulot valaistu (porttikäytävä, luiska, portaat)?

Onko opastaulu valaistu?

Oleskelupaikat ja muut toiminnot

Pihalla voidaan tiloista riippuen järjestää erilaista toimintaa. Kuitenkin kaikilla pihoilla tulee olla mahdollisuus levähtämiseen ja istuskeluun. Osa oleskelupaikoista sijoitetaan suojaan tuulelta ja auringolta. Penkit tulee aina sijoittaa pois kulkuväyliltä ja niiden vieressä tulee olla vähintään 900 mm vapaata tilaa apuvälineille. Huoltoajo erotetaan mahdollisimman tehokkaasti pihan oleskelualueesta.

Pyörätelineet tulee aina sijoittaa pois kulkuväylältä ja merkitä kontrastimateriaalivyöhykkeellä. Pyöräteline aiheuttaa erittäin pahan kompastumisvaaran näkövammaiselle henkilölle, joka ei erota matalaa telinettä kulkupinnasta.

Roska-astioita on hyvä sijoittaa penkkien läheisyyteen. Roska-astian tulee myös sijaita selkeästi poissa kulkuväylältä. Tolppaan kiinnitetyt suorakaiteen muotoiset, teräväsärmäiset roska-astiat aiheuttavat näkövammaiselle henkilölle törmäysvaaran, sillä niiden sijaintia ei pysty havaitsemaan valkoisen kepin avulla. Roska-astia tulee asentaa niin, että sen suuaukko on korkeudella 900 mm.

Oleellista on, ettei kulkuväylällä ole kompastumis-, takertumis-, törmäys- tai putoamisvaaran aiheuttavia kohtia. Hankalia ovat kulkuväylän korotetut reunukset tai matalat aidat, joiden korkeus on alle 600mm. Erityisen hankalia ovat kulkuväylälle sivulta tai ylhäältä ulottuvat esteet, kuten puiden oksat, ulkonevat opasteet tai valaisimet, amppelit ja muut sellaiset yksityiskohdat, joihin voi törmätä ja lyödä päänsä. Näitä ei voi havaita valkoisen kepin avulla niin kuin voi maasta lähtevät esteet. Monet iäkkäät ihmiset liikkuvat ilman apuvälineitä huonosta näöstä huolimatta ja siksi reitillä ei saa olla minkäänlaisia esteitä.

Kalusteet ja varusteet

Kohteen pihalla tulee olla penkkejä ja pöytiä. Kalusteiden luokse ja ääreen pitää päästä myös apuvälineiden kanssa. Kalusteet sijoitetaan kulkupinnasta poikkeavalle kontrastimateriaalivyöhykkeelle ja niiden ympäristöön varataan tarpeeksi tilaa apuvälineille tai lastenvaunuille.

Penkkejä tulee varata riittävästi ja niitä tulee olla mahdollisuuksien mukaan eri korkeuksilla. 450 mm on tavallinen istuinkorkeus. 550 mm korkeat istuimet soveltuvat parhaiten jäykkäpolvisille ja –lonkkaisille henkilöille. Pyörätuolista penkille siirtyminen on sujuvinta, kun penkin korkeus on 500–550 mm ja penkissä on käsinoja keskellä penkkiä, ei reunassa. Lapsille ja lyhytkasvuisille henkilöille sopivan penkin korkeus on 300 mm. Mikäli penkkejä on vain yksi, käytetään istuinkorkeutena 500 mm. Penkeissä tulee olla selkänojat ja käsinojat. Osassa penkeistä tulee olla käsinoja vain keskellä penkkiä. Penkin istuintason tulee olla vaakasuora (ei takakeno) ja etureunastaan pyöristetty.

Pöytien ääreen pitää päästä myös pyörätuolin kanssa ja yksi ratkaisu tähän on pidennetty pöytälevy penkki-pöytä-yhdistelmän päässä. Aikuisen pyörätuolia varten tulee pöydän alla olla polvitilaa korkeussuunnassa 670 mm, syvyyssuunnassa 600 mm ja leveyssuunnassa 800 mm. Sopiva pöydän ylätason korkeus on 750 mm. Pöydän ylätaso ei kuitenkaan saa nousta polvitilan vuoksi liian korkealle (yli 800 mm).

Muut varusteet

Tilavalla pihalla voi olla myös esimerkiksi lipputanko, suihkulähde tai pihagrillialue. Nämäkin tulee sijoittaa pois kulkuväyliltä. Lipputangon tulee sijaita kovalla materiaalilla, jotta myös pyörällisten apuvälineiden käyttäjät pääsevät nostamaan lippua tai muuten tangon läheisyyteen.

Suihkulähde voi toimia näkövammaiselle henkilölle äänimajakkana, jonka avulla löytää esimerkiksi sisäänkäynnille tai oleskelupaikalle. Suihkulähteen yhteydessä voi olla allas. Altaan reunan ollessa korotettu (500 mm), sen reunalle pääsee istuskelemaan ja myös siirtymään pyörätuolista. Jos reunalla on tarkoitus istua, tarvitaan lisäksi kaide. Altaan ympäristö tulee päällystää riittävän kovalla pintamateriaalilla. Maantasossa olevan vesialtaan ympärillä maanpinnan tulee kallistua altaasta poispäin, ettei pyörätuolin pyörä vahingossa luiskahda altaaseen.

Pihagrillin ympärille tulee varata riittävästi tilaa apuvälineillä liikkumista varten, erityisesti on otettava huomioon apuvälineiden kanssa kääntymiseen tarvittava tila. Grillin ympäristön tulee olla pinnaltaan riittävän kova. Grillin mitoituksessa tulee ottaa huomioon myös käyttö pyörätuolista käsin.

Palvelukeskusten pihojen monipuolista käyttöä virkistykseen ja toimintakyvyn ylläpitoon tulee lisätä. Pihoille voidaan sijoittaa ulkona oleiluun ja liikkumiseen houkuttelevia välineitä ja kalusteita, joilla voi harjoittaa tasapainoa, lihasvoimaa ja liikkuvuutta. Tarvitaan myös kuntouttavaa välineistöä toimimisesteisille. Lisätietoa aiheesta saa Opetusministeriön Liikuntapaikkajulkaisusta numero 94

(Iäkkäiden ihmisten liikuntapaikkojen suunnittelu).

Tarkistuslista

Kalusteet

Pääseekö kalusteiden luokse pyörätuolilla? (ei kynnystä levähdyspaikalle)

Eroaako kalustevyöhyke kulkupinnasta sävyltään ja materiaaliltaan?

Onko pihalla erikorkuisia penkkejä? (Aikuisille tarkoitetun penkin korkeus 500 mm, jos vain yksi penkki. Jos on useampia, tulee penkkejä olla myös 4 50 mm ja 550 mm korkeudella. Lapsille tarkoitetun penkin korkeus 3 00 mm, sopii myös lyhytkasvuiselle henkilölle.)

Onko penkeissä selkänoja?

Onko penkeissä käsinojat? (ainakin osassa penkkejä vain keskikäsinoja)

Onko penkin istuintaso vaakasuora, ei takakeno ja etureunastaan pyöristetty?

Onko kalusteiden edusta tasainen? (ei painumia)

Ovatko kalusteet ehjiä ja siistejä?

Onko penkin päässä oleva vapaa tila vähintään 900 mm? (tilaa pyörätuolille/ lastenvaunuille ym.)

Erottuvatko kalusteet sävyltään kalustevyöhykkeen pinnasta? (Suositellaan tummia kalusteita vaalealla pohjalla, mutta värit voivat olla myös toisin päin. )

Onko pöydän ääressä mahdollista istua pyörätuolissa?

Onko vapaa korkeus pöydän alla vähintään 670 mm?

Onko vapaa leveys pöydän alla vähintään 800 mm?

Onko polvitila syvyyssuunnassa vähintään 600 mm?

Onko pöydän ylätason korkeus 750–800 mm?

Kasvillisuus ja viljelytoiminta

Palvelukeskusten pihalla ei saa olla myrkyllisiä tai piikkisiä kasveja. Myös allergisoivia kasveja pyritään välttämään. Kasvillisuuden avulla voidaan luoda pihalle erilaisia kokonaisuuksia ja kasvillisuudella voidaan myös luoda tarpeellisia varjopaikkoja.

Tilavalle pihalle voidaan myös suunnitella viljelytoimintaa. Pyörätuolinkäyttäjiä varten rakennetaan korotettuja viljelyaltaita, joissa on riittävä polvitila (korkeus vähintään 670 mm ja syvyys 600–800 mm). Altaan pinnan korkeus ei saa olla yli 800 mm. Viljelyaltaat on tarkoitettu pääasiassa yksivuotisten kasvien viljelyyn.

Allergisoivia ulkokasveja ovat muun muassa:

koivut

lepät

pajut

saarnivaahterat

pujot

ratamot

suolaheinät

nurmikat

Lisätietoa allergisoivista kasveista Allergia- ja astmaliiton sivuilta: www.allergia.com

Opasteet

Opasteiden tulee sijaita kulkureitin sivussa siten, että ne ovat kuitenkin luettavissa läheltä. Jalankulkijoille tarkoitettujen opasviittojen tekstien pitää sijaita 1,4–1,6 m korkeudella, joka on seisovan aikuisen silmien korkeus. Opastauluissa ja kartoissa tekstin kirjasinkoon tulee olla 25–40 mm, jos pääsy opasteen välittömään läheisyyteen on mahdollista. Jos opasteen luku tapahtuu 1-3 m päästä, tulee kirjasinkoon olla 70–100 mm. Törmäysvaaran välttämiseksi opasteen alaosassa on hyvä olla kilven suuntainen poikkijohde, jonka näkövammainen tunnistaa valkoisen kepin avulla. Poikkijohde asennetaan 100 mm:n korkeudelle maanpinnasta. Lasin taakse sijoitettuja opasteita on hankala lukea lasista muodostuvan heijastuksen vuoksi.

Tarkempaa tietoa ulko-opasteista löytyy Helsingin kaupungin terveyskeskuksen ulko-opasteohjeesta, joka on laadittu vuonna 2007. Opasta voidaan käyttää soveltuvin osin myös vanhusten palvelukeskuksen yhteydessä. Kohokarttojen ja -opasteiden suunnittelussa on hyvä olla yhteydessä paikalliseen näkövammaisjärjestöön.

Tarkistuslista

Opasteet

Onko opasteet sijoitettu siten, että ne eivät aiheuta törmäysvaaraa (sivuun kulkuväylältä)?

Ovatko opasteet katsottavissa läheltä? (pääsy opasteen lähelle myös pyörätuolilla)

Onko opasteiden teksti silmien korkeudella? (teksti 1,4–1,6 m korkeudella, koskee kulkuväylän sivussa sijaitsevia opasteita)

Onko tekstin ja pohjan välillä riittävä värikontrasti? (tumma teksti vaalealla pohjalla)

Onko opaste valaistu?

Onko opaste sisältäpäin valaistu? (opasteen pohjan tulee olla tumma ja tekstin vaalea häikäisyn estämiseksi)

Onko kohteeseen opastus esimerkiksi lähimmästä risteyksestä tai bussipysäkiltä saavuttaessa?

SAAPUMINEN KOHTEESEEN

Vanhusten palvelukeskuksen saavutettavuuteen vaikuttavat lähistön esteettömät julkiset liikenneyhteydet (pysäkit, palvelulinjat) ja lähiympäristön esteettömät kulkureitit. Kunnossapidolla on suuri merkitys kulkureittien esteettömyyttä tarkasteltaessa.

Esteettömät autopaikat ja saattoliikenteen pysähtymispaikka

Suomen rakentamismääräyskokoelma

Osa F1

”Osan rakennuksen autopaikoista tulee soveltua pyörätuolin käyttäjälle. Nämä paikat tulee sijoittaa rakennukseen pääsyn kannalta sisäänkäyntiin nähden tarkoituksenmukaisesti ja ne tulee merkitä liikkumisesteisen tunnuksella. Näiltä autopaikoilta sekä tontin tai rakennuspaikan rajalta on oltava pyörätuolin ja pyörällisen kävelytelineen käyttäjälle soveltuva kulkuväylä määräyksissä tarkoitettuun rakennukseen ja tiloihin.”

Vanhusten palvelukeskuksen sisäänkäynnin läheisyydessä tulee olla pysähtymismahdollisuus saattoliikenteelle. Liikkumisesteisten autopaikat (LE-autopaikat) tulee sijoittaa mahdollisimman lähelle sisäänkäyntiä. Ne tulee merkitä asianmukaisesti ja niiltä tulee olla esteetön reitti sisäänkäynnille.

Etäisyys esteettömältä autopaikalta palvelukeskuksen sisäänkäynnille tulee olla enintään 10 m ja saattoliikenteen kääntymispaikalta enintään 5 m. Esteettömiä autopaikkoja on oltava riittävästi, vähintään yksi paikka alkavaa 50 autopaikkaa tai 2500 kerrosalaneliömetriä kohden.

Esteettömän autopaikan leveys on vähintään 3,6 m ja pituus vähintään 5,0 m. Paikka merkitään ISA-symbolilla (International symbol of access, liikkumisesteisen tunnus, pyörätuolimerkki), joka maalataan suuressa koossa pysäköintipaikan pohjaan ja lisäksi kiinnitetään seinään tai pylvääseen pysäköintipaikan kohdalle.

Esteettömiä autopaikkoja ei saa sijoittaa kaltevalle pinnalle (enimmäiskaltevuus 2% molempiin suuntiin). Esteettömät autopaikat sijoitetaan mieluiten katoksen alle.

Kuva:

Sisäänkäynnin lähelle on varattava esteettömiä autopaikkoja. Tässä ne on sijoitettu katokseen. Pysäköintipaikan leveys on 3,6 m. (Mäkelänrinteen uintikeskus)

Lähde: Esteettömiä ratkaisuja – kuvitettu opas rakennusten suunnitteluun ja korjausrakentamiseen, Helsinki kaikille –projekti, 2006, Jyrki Heinonen

Noustaessa esteettömältä autopaikalta jalkakäytävälle käytetään luiskareunatukea. Tällöin pyörätuolia tai rollaattoria käyttävä henkilö pääsee sen yli vaivattomasti. Luiskareunatuki muodostaa pienen luiskan, jonka etenemä on 150 mm ja nousu 40 mm. Tämän jälkeen kulkuväylän kaltevuus saa olla enintään 5 % (1:20) kulkusuunnassa. Luiskan leveyden tulee olla vähintään 900 mm, mutta luiskareunatukea suositellaan käytettäväksi koko liikkumisesteisen autopaikan kohdalla.

Autopaikat kadun varrella

Jos rakennuksella ei ole omaa pysäköintipaikkaa, tarkastetaan lähimmät kadun varressa sijaitsevat autopaikat. Vammaisen pysäköintiluvalla varustetun auton saa pysäköidä myös pysäköintikieltoalueelle, jos lähistöltä ei löydy esteetöntä autopaikkaa tai muuten sopivaa vapaata autopaikkaa, josta pääsee siirtymään jalkakäytävälle turvallisesti apuvälineiden kanssa.

Erityisesti kadunvarsiautopaikan yhteydessä esteettömän autopaikan kohdalla tai välittömässä läheisyydessä tulee olla luiskareunatuki, jolloin ei tarvitse siirtyä esimerkiksi pyörätuolilla ajoradalla lähimmän suojatien luokse päästäkseen siirtymään jalkakäytävälle. Reunatuen jälkeen kulkuväylän pituuskaltevuus saa olla enintään 5 % (1:20) kulkusuunnassa. Luiskareunatuen leveyden tulee olla vähintään 900 mm, mutta sitä suositellaan käytettäväksi koko esteettömän autopaikan kohdalla.

Esteettömiä autopaikkoja ei saa sijoittaa kaltevalle pinnalle, sillä autosta pyörätuoliin siirtyminen kaltevassa kohdassa on erittäin vaikeaa ja vaarallista. Jos apuvälineiden käyttäjä on itse myös kuljettaja, tarvitaan tilaa apuvälineiden esiin ottamiseen ja kokoamiseen ajoneuvon viereen ja taakse. Esteettömään autopaikkaan liittyvät ratkaisut löytyvät Helsingin kaupungin katualueita koskevista tyyppipiirustuksista (www.hel.fi/helsinkikaikille, ohjeita suunnitteluun).

Tarkistuslista

Saapuminen kohteeseen

Onko vanhusten palvelukeskukseen esteettömiä julkisia liikenneyhteyksiä? (pysäkit, matalalattiabussit ja -raitiovaunut, palvelulinjat, metro, lähijuna)

Onko lähiympäristössä esteettömiä kulkureittejä?

Onko väylän vapaa leveys vähintään 1,5 m? (koneellinen kunnossapito vaatii 2,3 m)

Onko väylän vapaa korkeus vähintään 2,2 m? (kiinteiden esteiden kohdalla)

Onko rakennuksen tai sen osan alikulkukorkeus vähintään 3 m?

Onko kulkupinta tasainen? (ei painumia tai esimerkiksi routavaurioista aiheutuneita kohoumia)

Hankaloittaako (suuri) pituuskaltevuus apuvälineiden kanssa liikkumista (esimerkiksi pyörätuoli tai kyynär- tai kainalosauvat)?

Onko pituuskaltevuus erikoistasolla korkeintaan 5 % (1:20)?

Hankaloittaako (suuri) sivukaltevuus apuvälineillä liikkumista? (esimerkiksi pyörätuoli tai kyynär- tai kainalosauvat)?

Onko sivukaltevuus erikoistasolla korkeintaan 2 %?

Onko info- ja mainostaulut sijoitettu kulkuväylän sivuun?

Onko ajonestoportti ja pollarit merkitty kontrastivärillä ja -materiaalilla? (kontrastimateriaali erottuu muusta kulkupinnasta)

Ovatko kulkureitit talvikunnossapidettäviä?

Onko valaistusta?

Onko valaisimet sijoitettu samalle puolelle kulkuväylää?

Onko valaisimet sijoitettu kulkuväylän reunaan?

Onko liikkumisesteisten autopaikkoja lähellä sisäänkäyntiä?

Onko esteetön autopaikka merkitty selkeästi tolppaan/seinään ja pinnoitteeseen?

Onko esteettömän autopaikan leveys vähintään 3,6 m?

Onko esteettömän autopaikan pituus vähintään 5,0 m?

Onko esteettömän autopaikan yhteydessä luiskareunatuki? (pääseekö siirtymään heti autopaikan kohdalta tai vierestä jalkakäytävälle)

Sijaitseeko esteetön autopaikka tasaisella kulkupinnalla?

Onko esteettömän autopaikan pituuskaltevuus enintään 2 %?

Onko esteettömän autopaikan sivukaltevuus enintään 2 %?

Onko saattoliikenteelle pysähtymispaikka sisäänkäynnin läheisyydessä?

Onko tontin rajalta ja liikkumisesteisten autopaikalta esteetön kulkureitti sisäänkäynnille?

SISÄÄNKÄYNTI

Vanhusten palvelukeskuksen sisäänkäynnin tulee soveltua myös liikkumis- ja toimimisesteisille henkilöille. Mikäli pääsisäänkäynti ei ole esteetön, tulee reitti vaihtoehtoiselle sisäänkäynnille opastaa selkeästi käyttäen kansainvälistä ISA pyörätuolitunnusta. Opastus tarvitaan jo tontille saavuttaessa. Avuksi voi olla opastekartta, jossa sisäänkäynnit näkyvät. Muutostöissä pääsisäänkäynnin esteettömyyden tulee olla ensisijainen tavoite.

Paras ratkaisu liikkumisesteisten henkilöiden kannalta on sisäänkäynti maan tasossa. Maanpinnan sivukaltevuus oven edessä / sisääntulotasanteella saa olla enintään 2 % (1:50).

Kuva: Sisäänkäynti on maan tasossa. Penkillä voi levähtää suojassa sateelta katoksen alla. (Riistavuoren palvelukeskus)

Lähde: Esteettömiä ratkaisuja – kuvitettu opas rakennusten suunnitteluun ja korjausrakentamiseen, Helsinki kaikille –projekti, 2006, Jyrki Heinonen

Pienet tasoerot sisäänkäynnin yhteydessä on usein mahdollista tasoittaa esteettömiksi nostamalla maanpinnan tasoa riittävän suurelta alueelta. Korkeussuunnassa alle metrin suuruisilla tasoeroilla sisäänkäynnissä käytetään asianmukaisesti suunniteltua luiskaa, joka johtaa maanpinnan tasosta sisääntulotasanteelle.

Sisäänkäynnin hahmottaminen

Näkövammaisen henkilön on hankala löytää sisäänkäyntiovi sileästä julkisivusta, jossa ovi on seinän tasossa. Kokonaan lasisesta julkisivusta oven hahmottaminen on erittäin hankalaa. Hyviä ratkaisuja ovat oven sijoittaminen syvennykseen ja sisäänkäynnin yläpuolinen katos. Nämä helpottavat sisäänkäynnin hahmottamista ja suojaavat sisäänkäyntiä sateelta.

Sisäänkäynnin löytämistä voidaan helpottaa merkitsemällä ovi kontrastivärillä ja korostamalla sitä valaistuksen avulla. Suositeltava valaistusvoimakkuus sisäänkäynnin yhteydessä on 300 lx. Varjoja ei saa muodostua opasteiden, ovipuhelimen, ovisummerin tai lukon kohdalle.

Opasteet sisäänkäynnin yhteydessä

Vanhusten palvelukeskuksen rakennusta ja mahdollista porrasta osoittavat opasteet sijoitetaan tontin sisääntulon (esimerkiksi portin) yhteyteen, helposti löydettävään paikkaan ja sisäänkäynnin yhteyteen. Sopiva tekstin sijoituskorkeus on 1400–1600 mm maasta. Opasteissa tulee olla hyvä kontrasti. Parhaiten erottuu musta teksti valkoisella pohjalla. Jos opaste on sisältäpäin valaistu, siinä tulee käyttää vaaleita numeroita ja kirjaimia tummalla pohjalla. Numerojen ja kirjainten lisäksi tulee lapsia ja kehitysvammaisia ajatellen käyttää kuvasymboleita mahdollisuuksien mukaan. Tarkempaa tietoa sisäänkäynnin opasteista löytyy Helsingin kaupungin terveyskeskuksen ulko-opasteohjeesta, joka on laadittu vuonna 2007. Opasta voidaan käyttää soveltuvin osin myös vanhusten palvelukeskuksen yhteydessä.

Näkövammaisen on mahdoton lukea talon numeroa tai portaan kirjainta, mikäli ne on sijoitettu ainoastaan oven yläpuolella olevaan valaisimeen.

Opaste ei saa olla esteenä kulkureitillä, myöskään sitä lukeva henkilö ei saa estää ohikulkua. Opasteiden sijoittelussa tulee ottaa huomioon myös kulkureitin vapaan korkeuden säilyminen (ulkotiloissa 2200 mm). Oven ja portin yhteyteen voidaan asentaa näkövammaisille tarkoitettu esimerkiksi naksuttavaa ääntä antava äänimajakka. (ks. Opasteet)

Tasanne ulko-oven edessä

Vanhusten palvelukeskuksen ulko-oven edessä tulee olla tasanne, jolla mahtuu liikkumaan paareja kuljettaen, kääntymään ulkokäyttöön tarkoitetulla pyörätuolilla sekä avaamaan ja sulkemaan oven pyörätuolissa istuen. Vapaata tilaa pyörätuolilla liikkumiseen tarvitaan vähintään 1500 mm x 1500 mm, oven avaamiseen tarvittavan tilan lisäksi.

Sisäänkäynti tulisi aina kattaa. Katoksen korkeudessa tulee ottaa huomioon ambulanssien korkeus. Mikäli sisäänkäyntiä ei ole katettu, tulee se (ja mahdollinen luiska) varustaa sulanapitojärjestelmällä lumen ja jään poistamiseksi. Luiskaa käytettäessä on huolehdittava siitä, ettei ulko-ovi aukea luiskan käyttäjän esteeksi tasanteella.

Ovenedusritilä ei saa olla liukas. Ritilän tulee pysyä hyvin paikoillaan ja olla samassa tasossa sisäänkäyntitasanteen kanssa. Rakojen enimmäisleveys on 5 mm. Oven aukipitolaitteista maahan kiinnitetty tappi ei ole käyttökelpoinen ratkaisu, sillä siihen ulottuminen on liikkumisesteisille hankalaa tai mahdotonta ja lisäksi se aiheuttaa kompastumisvaaran. Yksinkertainen ratkaisu on lähellä painikkeen korkeutta oleva haka, jonka saa kiinni viereisessä seinässä olevaan renkaaseen.

Katokseen tai syvennykseen on hyvä sijoittaa penkki jolla voi odottaa kuljetusta. Penkki tulee sijoittaa kulkuväylän ulkopuolelle siten, että siihen on esteetön kulkuyhteys myös pyörätuolilla. Penkki on suunniteltava ja mitoitettava siten, että se soveltuu liikkumisesteisten henkilöiden käyttöön. Penkeissä ja tuoleissa tarvitaan selkänojat ja käsituet sekä vaihtelevia istuinkorkeuksia. Tavallinen istuinkorkeus on 450 mm. Jos on vain yksi penkki, sen istuinkorkeuden tulee olla 500 mm. Kalusteiden tulee olla kontrastivärisiä alustan pintamateriaalin kanssa.

Kasvillisuuden ja muiden varusteiden, rakenteiden ja kalusteiden (esimerkiksi pyörätelineet, roskakorit, opasteet, kalusteet) sijoittelussa sisäänkäynnin yhteyteen tulee ottaa huomioon sisäänkäynnin esteettömyys. Muut toiminnot eivät saa aiheuttaa törmäysvaaraa.

Tarkistuslista

Sisäänkäynti

Onko sisäänkäynti helposti havaittavissa / löydettävissä? (katettu, valaistu, kontrastit)

Ovatko opasteet selkeät ja suurikokoiset? (symbolit ja tunnuskuvat, opaste käsin tunnusteltavissa, läheltä katsottavissa, äänimajakka)

Onko kohteeseen esteetöntä sisäänkäyntiä?

esteetön reitti tontin rajalta ja liikkumisesteisten autopaikalta	sisäänkäynnille,

ei korkeus- tai tasoeroja (jos portaita, niin tulee olla luiska, jos tasoero alle metrin),

tasoerot merkitty selkeästi

pyörätuolihissi tai hissi (jos tasoero yli metrin),	sähköinen ovenavausjärjestelmä (ovi pysyy riittävän kauan auki),

riittävä vapaa tila oven edessä ja sen välittömässä läheisyydessä	(1500 x 1500 mm pyörätuolilla liikkumiseen, huomioi myös	paarikuljetus),

riittävä valaistus (200 lx myös tuulikaapissa),

oven edusta lämmitetty,

istuskelupaikka oven läheisyydessä (säältä suojattu paikka esimerkiksi taksin odottamiseen),

muiden toimintojen sijoittelu (pyörätelineet, istumapaikat) kulkuväylän reunalle

PORTAAT

Suomen rakentamismääräyskokoelma

Osa F1

”Hallinto-, palvelu- ja liiketiloja sisältävien rakennusten auloissa ja muissa sisäisen liikenteen tiloissa porrasaskelmat on mitoitettava etenemiltään vähintään 300 mm pituisiksi sekä nousultaan enintään 160 mm korkeiksi. Aulojen, muiden sisäisen liikenteen sekä ulkotilojen luiskien ja portaiden molemmille sivuille on asennettava helppokäyttöiset ja turvalliset käsijohteet. Johteiden tulee jatkua yhtenäisinä myös välitasanteiden osuudella.”

”Kulkuväylällä ei saa olla eikä siihen saa rajautua kulkukorkeuden vähimmäismitan 2100 mm alittavia suojaamattomia ulokkeita tai muita törmäysvaaraa aiheuttavia rakennusosia eikä putoamisvaaraa aiheuttavia tasoeroja.”

Portaat tapaturmien aiheuttajana

Portaat ovat yleisin tapaturmien syy. Portaan muoto ja jyrkkyys vaikuttavat niiden aiheuttamaan tapaturmavaaraan. Kierreporras on vielä vaarallisempi kuin suora porras. Kierreporras on erittäin hankala silloin, kun voi pitää kiinni käsijohteesta vain toisella kädellä eikä ilman tukea pysty liikkumaan. Tällainen tilanne on henkilöllä, jolla on toispuolinen halvaus. Jos kierreporrasta voi nousta, on alas tultava takaperin, jotta toimiva käsi on käsijohteen puolella. Kierreportaan jyrkkä sisäreuna aiheuttaa helposti putoamistapaturman. Keppi tai kainalosauva voi luiskahtaa alas portaan kapealta reunalta. Kierreportaassa on myös vaikea kantaa esimerkiksi paareja. Portaat voivat aiheuttaa putoamisvaaran myös silloin, kun ne ovat vaikeasti havaittavat, huonosti valaistut, yllättävässä paikassa tai vailla kontrastia. Erityisen vaaralliset ovat portaat, joista puuttuvat käsijohteet. Monesti on vaikea hahmottaa porrasaskelmia, jos tasoero on pieni, vain parin kolmen askelman suuruinen. Suunnittelussa tulisi pyrkiä ratkaisuihin, joissa näin pienet tasoerot kokonaan vältetään tai korvataan hyvin loivilla kaltevuuksilla, maksimissaan 2 % (1:50).

Portaan sijainti

Kulkuväylän osana oleva alas johtava porras sijoitetaan kulkuväylän sivuun joko samansuuntaisesti sen kanssa tai kohtisuoraan kulkuväylää vastaan putoamisvaaran estämiseksi. Alas johtavaa porrasta ei pidä sijoittaa vastapäätä ulko-ovea. Sitä ei myöskään pidä sijoittaa suoraan vastapäätä hissinovea, sillä pyörätuolilla joudutaan joskus peruuttamaan hissistä ulos. Erityisesti näkövammaisten kannalta on toivottavaa, että portaisiin mennäkseen on tehtävä suunnanmuutos. Mikäli portaat kuitenkin joudutaan sijoittamaan kulkuväylän jatkeeksi, turvallisuutta lisätään käyttämällä lattiassa ennen alas johtavaa porrasta kontrastimateriaali- ja kontrastivärivyöhykettä. Joskus joudutaan käyttämään suojakaidetta tai -veräjää tapaturmien estämiseksi.

Portaan muoto

Portaat on tehtävä mahdollisimman turvallisiksi ja helppokulkuisiksi. Suoravartiset portaat ovat käyttökelpoisimmat. Kierreportaita ei tule rakentaa. Portaat eivät saa olla jyrkät. Kerroksesta toiseen kulkevissa portaissa tulee olla välitasanne puolessa välissä. Portaissa tulee aina olla kunnolliset käsijohteet molemmin puolin. Käsijohteiden tulee jatkua yhtenäisinä myös lepotasanteiden kohdalla ja lisäksi vähintään 300 mm yli portaan molempien päiden. Leveissä portaissa tulee käyttää välijohteita 2,4 m:n välein. Porrasaskelmien reunassa tulee aina olla selkeä kontrastiraita, jonka näkee ylhäältä päin katsottaessa. Pintamateriaali ei saa olla liukas.

Tasoeroissa pitäisi aina olla sekä portaat että portaaton vaihtoehto: pienissä tasoeroissa yleensä

luiska ja yli metrin korkuisissa useimmiten hissi tai pyörätuolihissi, ulkotiloissa yleisimmin luiska.

Ks. Käsijohteet portaissa ja luiskissa

Portaiden alle joutumisen estäminen

Ylös johtavat avoportaat, joiden alle voi kävellä ja lyödä päänsä, suojataan esimerkiksi kaiteiden tai kalusteiden avulla tai rakennetaan umpeen siten, että vapaa korkeus portaan alla on vähintään 2100 mm, ulkotiloissa vähintään 2200 mm.

Kuva: Portaiden alle voi kävellä vahingossa ja lyödä päänsä. Portaista puuttuu välitasanne. Keskikaide lisäisi turvallisuutta. Avoaskelmat ovat hankalat. (Tampereen yliopisto)

Lähde: Esteettömiä ratkaisuja – kuvitettu opas rakennusten suunnitteluun ja korjausrakentamiseen, Helsinki kaikille –projekti, 2006, Jyrki Heinonen

Portaan leveys

Porrassyöksyn leveyden on oltava vähintään 1200 mm, jotta kaksi ihmistä mahtuu kohtaamaan. Tämä on riittävä leveys myös avustajan tai opaskoiran kanssa liikkuvalle sekä paarikuljetukseen. Tavanomaisen kaksikaistaisen portaan sijasta palvelukeskuksiin suositellaan väljempää porrasta, jonka leveys on 1400 mm.

Porrasaskelmien mitoitus

Samassa porrassyöksyssä tulee kaikkien askelmien olla samanlaiset, etenemien samanpituiset keskenään ja nousujen samankorkuiset. Jotta liikkuminen portaissa olisi helppoa ja luontevaa, portaat mitoitetaan askelrytmin mukaisiksi siten, että etenemä on oikeassa suhteessa nousuun. Jos nousut ovat matalat ja etenemät suhteessa liian lyhyet, kävely portaissa on hankalaa erityisesti näkövammaisille.

Porrasaskelman nousu ei sisätiloissa saisi olla enempää kuin 160 mm (etenemä vähintään 300 mm) silloin, kun tasoero voidaan myös nousta hissillä. Luiskan yhteydessä olevan helppokulkuisen portaan askelman nousu ei saisi olla enempää kuin 120 mm (etenemän vastaavasti 390 mm).

Portaissa ei pidä käyttää avoaskelmia eikä askelmissa ulkonevaa reunaa, koska se voi aiheuttaa kompastumisen. Porrasaskelmien reunan on oltava suorassa kulmassa kulkusuuntaan nähden, ei vinossa.

Ulkoportaissa suositeltava mitoitus on: 2 x nousu + etenemä = 660 mm. Porrasaskelman nousun pitäisi olla 120 mm, joka sopii hyvin myös esimerkiksi henkilöille, joilla on reuma. Portaan tulee olla lämmitetty tai katettu. Mikäli porras on lämmitetty tai katettu, siinä voidaan käyttää myös sisätilan mitoitusta, joka on 2 x nousu + etenemä = 630 mm. Portaissa tulee olla välitasanne 10–15 askelman välein.

Kontrastit ja valaistus

Portaat tulee valaista hyvin: koko matkalta. Valaistuksen tulee olla tehokas ja häikäisemätön. Portaiden yleisvalaistuksen tulee olla 300–500 lx. Porrassyöksyjen alku ja loppu sekä tasanteet tulee valaista tehokkaammin. Portaissa tulee olla myös varavalaistus akuista sähkökatkon varalle. Portaiden tulee erottua ympäristöstään selvästi. Etenemien etureunassa tulee olla raita, joka muodostaa kontrastin etenemän värin kanssa. Kontrastiraitana voidaan käyttää esimerkiksi liukuestenauhaa. Kontrastilla tarkoitetaan tässä värien tummuuseroa mustavalkoisessa asteikossa. Tumma kontrastiraita erottuu paremmin vaaleista askelmista kuin vaalea tummista. Kontrastiraita tulee olla jokaisen askelman reunassa.

Kuva: Suorat portaat ovat helppokäyttöisimmät. Vaaleista porrasaskelmista erottuvat hyvin tummat kontrastit. Käsijohteet ovat yhtenäiset myös välitasanteilla. (Synapsia)

Lähde: Esteettömiä ratkaisuja – kuvitettu opas rakennusten suunnitteluun ja korjausrakentamiseen, Helsinki kaikille –projekti, 2006, Jyrki Heinonen

Suositeltava tapa on tehdä porrasaskelmien pinta tummuudeltaan erilaisesta materiaalista kuin lattiat ja lepotasanteet portaiden hahmottamisen helpottamiseksi heikon näön avulla. Värikontrastin lisäksi käytetään materiaalikontrastivyöhykettä lattiassa ennen portaan alkamiskohtaa. Vyöhykkeen tulee olla kulkusuunnassa pituudeltaan 1200 mm. Myös oikein suunnattua (edestä ylhäältä) valaistusta voidaan käyttää portaiden hahmottamiseksi alaspäin / ylöspäin kuljettaessa) askelmiin syntyvän heittovarjon avulla.

Kontrastit ja valaistus ulkoportaissa

Erikoistasolla portaiden valaistusvoimakkuus on vähintään 50 lx ja perustasolla vähintään 10 lx. Etenemien etureunassa tulee olla raita, joka muodostaa kontrastin etenemän värin kanssa. Erikoistasolla kontrastiraita tulee olla jokaisen askelman kohdalla. Perustasolla peruskorjauksessa hyväksytään myös vain ylimmän ja alimman askelman merkitseminen. Kontrastiraidat voidaan toteuttaa ulkoportaissa esimerkiksi kaksivärisellä rakenteella tai jyrsimällä reunaan ura ja täyttämällä se massalla. Maalaus ei kestä graniittiaskelmissa. Kontrastilla tarkoitetaan tässä värien tummuuseroa mustavalkoisessa asteikossa. Tumma kontrastiraita erottuu paremmin vaaleista askelmista kuin vaalea tummista.

Kuva: Vanhoihin portaisiin asennettu kontrastiraita jyrsimällä ura portaan reunaan. Ura on täytetty massalla. (Pasila)

Lähde: Helsinki kaikille, Anni Juutilainen

Kuva: Uudet portaat, kaksivärinen elementtirakenne (Esteri) Lämmityskaapelit pintalaatan alla.

Lähde: Helsingin kaupungin rakennusvirasto, Katariina Käyhkö

Kontrastiraitojen lisäksi käytetään varoitusalueen materiaalikontrastivyöhykettä ennen portaan alkamiskohtaa erityisesti alaspäin johtavien portaiden edustalla. Lämmitetyssä vyöhykkeessä voidaan käyttää varoittavia laattoja (huomiolaattoja), joissa on pienet kohokupolit. Vyöhykkeen tulee olla kulkusuunnassa pituudeltaan 1200 mm, jos porras on kulkuväylän jatkeena, muulloin riittää vähintään 600 mm pituinen vyöhyke. Myös oikein suunnattua (edestä ylhäältä) valaistusta voidaan käyttää portaiden hahmottamiseksi (alaspäin / ylöspäin kuljettaessa) askelmiin syntyvän heittovarjon avulla.

Varoitusalueet voivat olla:

valkoista luonnonkivilaattaa (ristipäähakattu tai poltettu)

valkoista sahattua nupukiveä (ristipäähakattu tai poltettu)

valkoista pesubetonikiveä

valkoista kupolilaattaa (huomiolaattaa), jos alueella on sulanapitojärjestelmä

Käsijohteet portaissa

Portaiden käyttökelpoisuutta lisää niiden varustaminen asianmukaisilla käsijohteilla. Käsijohde antaa tukea liikkumisesteisille ja lisäksi opastusta näkövammaiselle mikäli se on suunniteltu oikein.

Käsijohteet ovat näkövammaisille kontrastiraitoja tärkeämpiä portaan alkamis- ja päättymiskohtien havaitsemiseksi.

Käsijohteisiin liittyvä mitoitus ks. kohta Käsijohteet portaissa ja luiskissa

Tarkistuslista

Portaat

Onko myös korvaava portaaton yhteys (luiska, pyörätuolihissi tai hissi)?

Onko korvaava portaaton yhteys opastettu?

Onko portaat sijoitettu kulkuväylän sivuun?

Onko askelmien reuna samansuuntainen tai kohtisuorassa kulkusuuntaan nähden?

Portaan muoto? (Onko porras suoravartinen tai tapahtuvatko käännökset välitasanteiden kohdalla? Suoravartinen porras parhain, ei kierreporrasta)

Onko askelmien reunassa värikontrastiraita? (sisällä: joka askelmassa, ulkona: erikoistasolla joka askelmassa, perustasolla riittää ylimmän ja alimman askelman merkitseminen)

Erottuuko käsijohde taustasta?

Onko käsijohteen muoto oikea? (Halkaisija 30–40 mm, ympärysmitta 120–160 mm.)

Onko käsijohde kiinnitetty alhaalta? (mahdollisuus liu’uttaa kättä)

Saako käsijohteesta tukevan otteen?

Onko portaiden/luiskan viereinen (huone)kasvillisuus hoidettu/suunniteltu siten, että se ei lamoa käsijohteen päälle?

Onko käsijohde ehjä?

Onko talvikunnossapidettävän luiskan tai portaiden ylläpito hoidettu niin, että lunta ei kasata käsijohteen viereen siten, että sen käyttö estyy?

LUISKA

Suomen rakentamismääräyskokoelma

Osa F1

”Luiska saa olla kaltevuudeltaan enintään 8 % (1:12,5) ja pituudeltaan yhtäjaksoisena enintään 6 m, jonka jälkeen kulkuväylällä edellytetään vaakasuoraa vähintään 2000 mm:n pituista välitasannetta. Ilman välitasanteita jatkuva luiska saa olla enintään 5 % (1:20) kalteva. Jos ulkotilassa olevaa luiskaa ei voida pitää sisätilassa olevaan luiskaan verrattavassa kunnossa, kaltevuutta vastaavasti loivennetaan.”

”Aulojen, muiden sisäisen liikenteen sekä ulkotilojen luiskien ja portaiden molemmille sivuille on asennettava helppokäyttöiset ja turvalliset käsijohteet. Johteiden tulee jatkua yhtenäisinä myös välitasanteiden osuudella.”

Pyörätuolin käyttäjät tarvitsevat tasoeroissa askelmien sijasta luiskan. Luiska helpottaa myös lastenvaunujen ja rollaattorin kanssa liikkuvia henkilöitä. Tasoero saisi kuitenkin olla enintään metrin suuruinen, jottei luiska muodostuisi kohtuuttoman pitkäksi. Luiskan lisäksi tarvitaan helppokulkuiset portaat. Luiska varustetaan aina molemminpuolisilla käsijohteilla, jotka jatkuvat yhtenäisinä myös välitasanteiden kohdalla ja lisäksi vähintään 300 mm yli luiskan molempien päiden.

Käsijohteisiin liittyvä mitoitus ks. Käsijohteet portaissa ja luiskissa

Rakennuksen ulkoluiska tulee pitää puhtaana ja kuivana esimerkiksi kattamalla tai lämmittämällä. Luminen, jäinen tai märkä luiska on liukas ja vaarallinen.

Luiska on aina kulkuväylän osa ja johtaa tasanteelta tasanteelle. Luiskaa ei koskaan sijoiteta lähtemään suoraan ovesta, ilman tasannetta. Tällöin otetaan huomioon mahdollinen pyörätuolilla kääntymiseen ja oven avaamiseen tarvittava tila tasanteella. Tilaa on oltava niin paljon, ettei putoamisvaaraa synny (vähintään 1500 x 1500 mm ja lisäksi oven avautumiseen tarvittava tila).

Mikäli luiskaa käytetään myös paarikuljetukseen, tulee mitoitusta väljentää. Paarien kuljettamisen vaativa syvyys on 2400 mm. Jos luiska suunnitellaan siten, että se kääntyy tasanteen kohdalla, mitoituksessa tulee ottaa huomioon paarien kanssa kääntymiseen tarvittava tila.

Kuva: Kaltevuudeltaan 8% (1:12,5) luiska tulee jakaa enintään 6 m:n pituisiin osiin, joiden välillä on 2 m pitkät lepotasanteet. Tämä luiska kääntyy välitasanteen kohdalla. (Hotel Grand Marina)

Lähde: Esteettömiä ratkaisuja – kuvitettu opas rakennusten suunnitteluun ja korjausrakentamiseen, Helsinki kaikille –projekti 2006, Jyrki Heinonen

Luiskan sijasta tulee käyttää hissiä tai pyörätuolihissiä, jos tasoero on metriä suurempi tai jos tilaa riittävän loivan luiskan rakentamiseen ei ole. Luiskaa ei tule käyttää märkätiloissa.

Luiska valaistaan hyvin ja siinä käytetään materiaali- ja värikontrastia. Yleisvalaistuksen voimakkuus luiskassa tulee olla 300–500 lx, ulkotiloissa erikoistasolla 30 lx. Luiskan alku- ja loppupää suositellaan valaistavaksi voimakkaammin. Luiskan alkamiskohta voidaan merkitä kontrastimateriaali- ja värivyöhykkeellä. Myös luiskan käsijohteissa on hyvä käyttää kontrastiväriä eli tummuudeltaan taustasta erottuvaa väriä.

Luiskan kaltevuus ja mitoitus

Ulkotiloissa suositeltava luiskan pituuskaltevuus on erikoistasolla korkeintaan 5 % (1:20). Perustasolla luiskan pituuskaltevuus saa olla korkeintaan 8 % (1:12,5). Välitasanteen pituuskaltevuus saa olla korkeintaan 2 % (ulkotilat).

Luiska saa olla yhtenäisenä enintään kuuden metrin pituinen ilman välitasannetta, mikäli sen kaltevuus ylittää 5 % (1:20). Välitasanteen suositeltava pituus on 2000 mm.

Suositeltava luiskan leveys on 1200 mm, joka samalla vastaa kaksikaistaisen poistumistien leveyttä. Mikäli luiska on pitkä ja sillä on kahden pyörätuolin voitava kohdata, leveyden tulee olla vähintään 1800 mm. Tämä on erityisen tärkeää, jos luiska kääntyy siten, että sen toiseen päähän ei voi nähdä. Peruuttaminen pyörätuolilla kaltevalla luiskalla on vaarallista ja erittäin hankalaa.

Yksikaistaisen luiskan vähimmäisleveys on 900 mm. Käsikäyttöisellä pyörätuolilla liikuttaessa on

tällöin mahdollista pitää molemmin käsin kiinni johteista. Yksikaistainen luiska ei saa olla kovin pitkä, enintään 6 m yksivartisena. Luiska tulee näkyä kokonaan sen alkupäästä, koska kohtaaminen näin kapealla luiskalla on mahdotonta. Mikäli yksikaistainen 900 mm leveä luiska kääntyy välitasanteen kohdalla, tasannetta väljennetään siten, että pyörätuolilla mahtuu kääntymään. Vapaan kääntymistilan viistetyllä tasanteella tulee olla suuruudeltaan vähintään 1150 mm x 1150 mm.

Luiskan muoto

Luiskan on oltava kulkusuuntaan suora ja käännösten tulee tapahtua tasanteilla. Kaarevaa luiskaa on erittäin hankala käyttää pyörätuolilla, kun koko ajan on tehtävä suunnan korjausliikkeitä. Luiskassa ei saa olla sivukaltevuutta, sillä myös se tekee ohjaamisen hankalaksi. Ulkotilan luiskassa voidaan kuitenkin hyväksyä enintään 2 %:n sivukaltevuus.

Mikäli luiskan reuna ei ole ympäröivän maaston tasossa tai rajoitu seinään tai muuriin, luiskan reunassa tarvitaan vähintään 50 mm korkuinen suojareunus estämään pyörätuolin pyörää luiskahtamasta vahingossa reunan yli.

Luiskan pinta

Luiskan pinnan tulee olla kova, tasainen ja märkänäkin luistamaton. Sopivia ulkotiloissa käytettäviä materiaaleja ovat asfaltti, betoni, sileä luonnonkivilaatta (hakattu tai poltettu pinta) ja verkkolevy. Laattojen saumojen leveys saa olla enintään 5 mm.

Tarkistuslista

Luiska

Onko luiskan yhteydessä helppokulkuiset portaat?

Onko luiskan leveys vähintään 1200 mm?

Kääntyykö luiska vain tasanteiden kohdalla? (ei kaarevaa luiskaa)

Onko tasanteen koko vähintään 1,15 m x 1,15 m?

Onko vapaa tila ennen ja jälkeen luiskan vähintään 1500 mm? (pyörätuolin kääntöympyrä)

Hankaloittaako (suuri) pituuskaltevuus apuvälineiden kanssa liikkumista (esimerkiksi pyörätuoli, rollaattori tai kyynär- tai kainalosauvat)?

Onko pituuskaltevuus sisätiloissa korkeintaan 8 % (1:12,5)?	Ulkotiloissa: erikoistasolla korkeintaan 5 % (1:20) ja perustasolla korkeintaan 8 %	(1:12,5)?

Onko jyrkässä luiskassa välitasanne/tasanteita? (yli 5 % kaltevassa luiskassa pitää olla välitasanne 6 m välein)

Hankaloittaako (suuri) sivukaltevuus apuvälineillä liikkumista? (esimerkiksi pyörätuoli, rollaattori tai kyynär- tai kainalosauvat)?

Onko sivukaltevuus korkeintaan 2 %?

Onko luiskassa 50 mm korkuinen suojareunus? (jos ei rajaudu seinään tms.)

Onko luiskan alkamiskohta merkitty kontrastimateriaalivyöhykkeellä?

Onko luiskan pinta kova, tasainen ja märkänäkin luistamaton

Onko käsijohteita? (ks. kohta Käsijohteet)

Onko erikoistason (ulkotiloissa) luiska katettu tai lämmitetty?

KÄSIJOHTEET PORTAISSA JA LUISKISSA

Suomen rakentamismääräyskokoelma

Osa F1

”Aulojen, muiden sisäisen liikenteen sekä ulkotilojen luiskien ja portaiden molemmille sivuille on asennettava helppokäyttöiset ja turvalliset käsijohteet. Johteiden tulee jatkua yhtenäisinä myös välitasanteiden osuudella.”

Käsijohde antaa tukea liikkumisesteisille henkilöille ja lisäksi opastusta näkövammaisille henkilöille, mikäli se on suunniteltu oikein. Liian lyhyt johde on vaarallinen, sillä näkövammainen henkilö voi virheellisesti luulla luiskan tai portaan loppuneen, kun johde loppuu liian aikaisin. Tämä aiheuttaa putoamis- tai kompastumisvaaran.

Muoto ja mitoitus

Käsijohteita tulee olla portaan molemmilla puolilla mieluummin kahdella eri korkeudella, joista ylempi on 900 mm:n ja alempi 700 mm:n korkeudella askelman kärjestä. Alempi käsijohde on tarkoitettu lapsille ja lyhytkasvuisille henkilöille. Käsijohteen päät voidaan tässä tapauksessa yhdistää toisiinsa jolloin vältetään johteiden päiden aiheuttama törmäys- tai kiinnitakertumisvaara.

Ulkotilojen portaissa käsijohteita tulee olla erikoistasolla kahdella eri korkeudella. Perustasolla riittää käsijohde yhdellä korkeudella (900 mm).

Kuva: Käsijohteiden tulee jatkua yhtenäisinä myös välitasanteella. (Synapsia)

Lähde: Esteettömiä ratkaisuja – kuvitettu opas rakennusten suunnitteluun ja korjausrakentamiseen, Helsinki kaikille –projekti, 2006, Jyrki Heinonen

Kuva: Käsijohteen kiinnitys siten, ettei kiinnitysrakenne estä käden liukumista pitkin johdetta.

Lähde: Esteettömiä ratkaisuja – kuvitettu opas rakennusten suunnitteluun ja korjausrakentamiseen, Helsinki kaikille –projekti, 2006, Jyrki Heinonen

Käsijohde on muotoiltava niin, että siitä saa sormet kunnolla ympäri ja tukevan otteen. Se ei saa olla liian paksu, liian ohut tai teräväsärmäinen. Suositeltava käsijohteen läpileikkauksen muoto on pyöreä, soikea tai pyöristetty suorakaide. Pyöreän käsijohteen halkaisija on 30–40 mm. Voidaan käyttää myös suorakaiteen muotoista pyöristettyä profiilia, jonka ympärysmitta on 120–160 mm. Käsijohde ei saa olla ohuempi kuin 25 mm. Johteen pää taivutetaan sivulle tai alas törmäys- tai kiinnitakertumisvaaran estämiseksi. Käsijohteen etäisyyden seinästä tulee olla vähintään 45 mm. Käsijohteen kiinnitys tulee toteuttaa siten, ettei kiinnitysrakenne estä käden liukumista pitkin johdetta.

Käsijohteen tulee jatkua yhtenäisenä, myös portaiden ja luiskan välitasanteiden kohdalla. Käsijohteiden tulee jatkua 300 mm yli portaan ja luiskan molempien päiden. Leveissä portaissa ja luiskassa suositellaan käsijohdetta 2400 mm välein. Keskijohteessa on kaksi vierekkäistä johdetta, joiden vapaa väli on vähintään 90 mm, jotteivät kädet osu toisiinsa, kun portaassa kuljetaan molempiin suuntiin samanaikaisesti. Jos portaissa on lastenvaunuille tarkoitettuja kouruluiskia, ne tulee erottaa portaista käsijohteella. Lastenvaunuluiskat aiheuttavat erityisesti näkövammaiselle henkilöille kompastumis- tai putoamisvaaran.

Käsijohteen pintamateriaalina ei pidä käyttää nikkeliä, kumia tai keinokumia niiden aiheuttaman kontaktiallergian takia. Käsijohteen tulee erottua taustastaan kontrastina.

Portaiden ja luiskien yhteydessä oleva kasvillisuus (niin sisä- kuin ulkotiloissa) tulee sijoittaa niin, ettei se estä käsijohteiden käyttöä. Käsijohteiden ympäristöön ei saa kasata talvikunnossapidon yhteydessä lunta siten, että käsijohde jää lumipenkan taakse eikä sitä pysty käyttämään.

Tarkistuslista

Käsijohde

Onko käsijohde molemmilla puolilla porrasta tai luiskaa?

Onko käsijohde oikealla korkeudella? (kahdella korkeudella, 700 mm ja 900 mm, jos vain yksi johde, 900 mm korkeudella) (Ulkotilat: erikoistasolla kahdella korkeudella, 700 mm ja 900 mm perustasolla riittää 900 mm korkeudella)

Onko leveässä portaassa myös keskijohde?

Onko käsijohde yhtenäinen? (myös välitasanteiden kohdalla)

Jatkuuko käsijohde vähintään 300 mm yli portaan/luiskan molempien päiden?

Sijaitseeko käsijohde vähintään 45 mm päässä seinästä tms.?

Onko käsijohteen päät taivutettu sivulle tai alas kiinnitakertumisen estämiseksi?

Erottuuko käsijohde taustasta?

Onko käsijohteen muoto oikea? (Halkaisija 30–40 mm,

ympärysmitta 120–160 mm.)

Onko käsijohde kiinnitetty alhaalta? (mahdollisuus liu’uttaa kättä)

Saako käsijohteesta tukevan otteen?

Onko portaiden/luiskan viereinen (huone)kasvillisuus hoidettu/suunniteltu siten, että se ei lamoa käsijohteen päälle?

Onko käsijohde ehjä?

Onko talvikunnossapidettävän luiskan tai portaiden ylläpito hoidettu niin, että lunta ei kasata käsijohteen viereen siten, että sen käyttö estyy?

HISSI

Suomen rakentamismääräyskokoelma

Osa F1

"Toiminnallisesti toisiinsa yhteydessä olevien kerrostasojen välillä tulee olla pyörätuolin ja pyörällisen kävelytelineen käyttäjälle soveltuva hissi tai muu kiinteästi asennettu pyörätuolin ja pyörällisen kävelytelineen käyttäjälle soveltuva henkilöiden nostoon tarkoitettu laite, ellei yhteyttä ole mahdollista järjestää toisiinsa liittyvillä luiskilla ja tarvittavilla luiskien välitasanteilla. Milloin kerroskorkeuden mittainen tai tätä suurempi tasoero järjestetään porrasyhteydellä, liikkumisesteetön yhteys on järjestettävä hissillä."

"Pyörätuolin, pyörällisen kävelytelineen sekä avustavan henkilön tilantarpeelle mitoitetun hissin korin tulee olla vähintään 1100 mm leveä ovisivultaan ja syvyydeltään 1400 mm."

Hissikorin koko ja hissin ovet

Vanhusten palvelukeskuksissa on järkevää valita hissi, jonka korin sisämitat ovat 2800 mm x 1600 mm. Oven leveys on 1300 mm. Sama mitoitus soveltuu myös läpikulkuhissille. Tällaiseen hissiin mahtuvat paarit ja sängyt. Pyörätuolilla ja rollaattorilla on mahdollista kääntyä ympäri tämän kokoisessa hississä. Pyörätuolilla voi peruuttaa hissistä ulos, mutta rollaattorilla se ei ole mahdollista.

Rakentamismääräyskokoelman osan F1 mukaisen liikkumisesteisille soveltuvan henkilöhissin, 8 hengen standardihissin, vähimmäismitat ovat: hissikorin syvyys 1400 mm ja leveys 1100 mm. Oviaukon vapaa leveys on tässä tapauksessa 900 mm.

Kuva: Rollaattorilla ei voi peruuttaa ulos hissistä, kuten pyörätuolilla. Tämän hissin kori on riittävän leveä rollaattorilla kääntymiseen eli vähintään 1200 mm. (Riistavuoren vanhustenkeskus)

Lähde: Esteettömiä ratkaisuja – kuvitettu opas rakennusten suunnitteluun ja korjausrakentamiseen, Helsinki kaikille –projekti, 2006

Kuvaaja: Jyrki Heinonen

Hissin oviaukon vapaa leveys on vähintään 850 mm, automaattiovisissa standardihisseissä yleensä 900 mm. Hissiin asennetaan automaattiset liukuovet lyhyelle seinälle.

Mikäli hississä on kääntöovi, suunnitellaan se siten, että ovi voidaan avata myös kaukosäätimen avulla. Oven kääntymiskuvio merkitään lattiaan väri- ja materiaalikontrastin avulla. Tällöin näkövammainen henkilö voi odottaa hissiä törmäämättä aukeavaan oveen, kun aukeamisvyöhyke on mahdollista havaita. Hissin kääntöovissa oleva suljin hankaloittaa hissin käyttöä. Oven avaamiseen tarvittava voiman tulee olla enintään 10 Newtonia.

Lattiaan, hissin oven eteen, merkitään kontrastivärillä ja -materiaalilla neliö, jonka sivut ovat pituudeltaan 1500 mm myös silloin, kun hississä on liukuovet. Kerrostasanteella voi tällöin odottaa hissiä sopivassa paikassa, neliön ulkopuolella, joutumatta peruuttamaan hissistä poistuvien henkilöiden tieltä. Tämä vähentää myös törmäysvaaraa erityisesti näkövammaisten henkilöiden osalta.

Hissikorissa tulee olla liukuovet. On hyvä, jos sekä korin että kerrostasanteiden ovissa on lasiruudut jolloin hissistä on mahdollista nähdä ulos. Monet henkilöt kokevat täysin suljetun tilan ahdistavana.

Kuva: Hissin pysähtymistarkkuuden tulee olla ±20 mm. Uusissa hisseissä päästään ±10 mm:n pysähtymistarkkuuteen. (Siltasaarenkatu 4)

Lähde: Esteettömiä ratkaisuja – kuvitettu opas rakennusten suunnitteluun ja korjausrakentamiseen, Helsinki kaikille –projekti, 2006, Jyrki Heinonen

Läpikulkuhissit

Läpikulkuhissin etu on se, ettei hissikorissa tarvitse kääntyä apuvälineiden kanssa ympäri. Haittapuolena voidaan mainita suurempi vikaherkkyys, kun ovimekanismeja on yhden sijasta kaksi. Näkövammaisten henkilöiden kannalta läpikulkuhissi on myös hankalampi hahmottaa.

Jos kyseessä on ns. läpikulkuhissi, jossa kulkuaukot ovat vierekkäisillä seinillä, korin mitat ovat vähintään 1400 mm x 1400 mm. Hississä on mahduttava tekemään käännös pyörätuolilla tai rollaattorilla suorassa kulmassa. Ovien vapaa leveys on vähintään 900 mm. Hissiin meno ja sieltä poistuminen tulevat sujuvammiksi, mikäli oviaukot ovat tätä leveämmät, esimerkiksi 1100 mm, jolloin ovesta voi ajaa hiukan vinottain eikä pyörätuolia tarvitse oikaista aivan kohtisuoraan ovea vastaan. Mikäli hissin molemmissa päissä on ovi, kuilun mitat kasvavat riippuen valmistajasta ja valitusta ovityypistä.

Hissin asentaminen jälkikäteen

Hissiä asennettaessa tulisi aina etsiä sellainen ratkaisu, joka poistaa esteet mahdollisimman hyvin. Kaikille tasoille tulee päästä hissillä kulkematta portaiden kautta.

Vanhassa rakennuksessa saattaa olla tilanne, jossa hissiä ei ole ulotettu ylimpään kerrokseen vaan siellä on konehuone. Uutta tekniikkaa käyttämällä voidaan ulottaa hissi kaikkiin kerroksiin, jos konehuonetta ei tarvita. Vanhaan hissikuiluun on mahdollista asentaa hissiä uudistettaessa entistä leveämpi ja syvempi kori, jos on mahdollista käyttää vastapainotonta hissiä.

Lisätietoa saa Hissiprojektista / Hissiasiamieheltä, yhteystiedot ks. Liite 3 Hissiprojekti

Hissin paikka

Hissi tulee sijoittaa palvelukeskuksessa helposti löydettävään paikkaan ja kulku sinne tulee opastaa. Hissin oven tulee erottua kontrastina ympäröivästä seinästä. Hissin löytymistä voidaan helpottaa myös äänimajakan avulla.

Kuva: Heikkonäköisen henkilön voi olla hankala hahmottaa lasiseinäistä hissiä. (Tampere-talo)

Lähde: Esteettömiä ratkaisuja – kuvitettu opas rakennusten suunnitteluun ja korjausrakentamiseen, Helsinki kaikille –projekti, 2006, Jyrki Heinonen

Hissi on sijoitettava rakennuksessa siten, ettei ovea vastapäätä ole alas johtavaa porrasta. Suositeltavaa on, että hissin edessä olevan vapaan tilan syvyys on vähintään puolitoista kertaa hissikorin syvyys. Hissin edessä tulee olla tilaa pyörätuolin kääntämiseen ympyrä, jonka halkaisija on vähintään 1500 mm. Jos hissin oven leveys on vain 850 mm, otetaan huomioon, että ovesta on voitava ajaa kohtisuoraan.

Käyttöpainikkeet

Hissin kutsupainikkeessa ja ovessa tai oven karmissa on käytettävä väriä, joka muodostaa selvän kontrastin eli tummuuseron ympäröivän seinän kanssa, jotta painike ja ovi on helppo löytää.

Hissin kutsupainike ja käyttöpainikkeet sijoitetaan pyörätuolin käyttäjän ulottuville 900–1100 mm lattiasta ja vähintään 400 mm nurkasta. Suositeltava on vaakasuora painikerivi. Painikkeiden käyttöä helpottaa ohjauspaneelin kääntäminen ulkonemaan seinästä 45° kulmassa.

Mikäli hississä on toiset painikkeet korkeammalla, pyörätuolin käyttäjiä varten voidaan asentaa painikkeet noin 800 mm:n korkeudelle lattiasta, mikä taas on kävelevien täysikasvuisten henkilöiden kannalta hankala mitta. Näkövammaisten kannalta olisi hyvä, jos hississä voitaisiin käyttää alhaalla olevien painikkeiden lisäksi silmän korkeudella (1400–1600 mm) olevia näkövammaisten vaatimusten mukaisia painikkeita.

Ohjauspaneelin ja -painikkeiden on oltava väriltään selkeässä kontrastissa hissikorin seinän kanssa. Tärkeää on, että uloskäyntikerroksen painike on väriltään poikkeava, esimerkiksi vihreä, ja 5 mm enemmän koholla kuin muut painikkeet. Painikkeiden tulee olla riittävän suuret ja niissä tulee käyttää kohonumeroita, joissa on hyvä värikontrasti. Hissin painikkeissa tai näiden vieressä tulee olla numerot merkittynä myös pistekirjoituksella.

Näkövammaisten henkilöiden kannalta on tärkeää, että painikkeet ovat loogisessa järjestyksessä. Painikkeet sijoitetaan siten, että järjestys kerrosten mukaan alhaalta ylös on painonapeissa vasemmalta oikealle ja mikäli vaakarivejä on useita, alhaalta ylös.

Kuva: Hissin painikkeet ovat loogisessa järjestyksessä ne ovat riittävän suurikokoiset (Invalidiliitto).

Lähde: Invalidiliitto ry, Kirsti Pesola

Opasteet

Hissin saapumisesta kerrostasanteelle ilmoitetaan valonuolien ja äänimerkin avulla. Äänimerkistä on voitava päätellä hissin kulkusuunta. Hissi tulee näkövammaisia varten varustaa kerrosten numeron ilmoittavalla puhesyntetisaattorilla, joka toimii toisaalta korissa kerroksen nappia painettaessa ja toisaalta pysähdyttäessä kerrokseen.

Uusimmissa hisseissä on äänimerkkilaite, joka ilmoittaa kerroksen missä ollaan. Ilman tätä näkövammaisen henkilön on mahdoton tietää missä hän on, ellei hississä ole näkevää henkilöä hänen lisäkseen, joka voi nähdä opasteesta, missä ollaan ja kertoa sen.

Vaihtoehtoinen tapa merkitä kerrostason numero näkövammaisia varten on opaste oviaukon yhteydessä kerrostasanteella. Kerroksen numero kiinnitetään hissin oven pieleen. Kun se on suorassa kulmassa ovien kanssa, se on mahdollista niiden auki ollessa lukea oviaukossa seisten ja myös nähdä hissikorista. Opasteen tulee olla sellainen, että sen voi hahmottaa lähietäisyydeltä sekä heikon näön avulla että sormin tunnustellen. Sopiva numeron korkeus on 50-100 mm. Opasteessa tulee olla selkeä kohonumero, joka on 1 mm koholla. Se sijoitetaan silmän korkeudelle 1400–1600 mm lattiasta. Opasteessa on oltava selkeä kontrasti, esimerkiksi musta numero valkoisella pohjalla tai valkoinen mustalla. Opaste sijoitetaan molemmille puolille ovea.

Hälytyslaite ja varusteet

Hissikorissa olevaa hälytyspainiketta käytettäessä tulee hissikorista saada yhteys ulos avun saamiseksi. Kuulovammaisia henkilöitä varten hississä tulee olla äänentoistolaitteen lisäksi näyttötaulu, joka kertoo, onko yhteys saatu ja milloin apua on tulossa. Tekstiviestien välityksellä tapahtuva yhteydenpito hissin hälytyskeskukseen palvelisi myös kuulovammaisia.

Valaistus

Hissin edessä ja hissikorissa on oltava riittävä valaistus, jonka suositeltava voimakkuus on 200 lx. Vanhusten palvelukeskuksissa suositellaan valaistusvoimakkuudeksi 300 lx. Valaisimet eivät saa häikäistä suoraan eivätkä heijastumalla kiiltävien pintojen kautta. Hississä valaistuksen tulisi olla riittävä hississä olijoiden havainnointiin ja tunnistamiseen sekä hissin ohjauspainikkeiden merkkien lukemiseen. Valaistuksessa tulee ottaa huomioon, että ohjauspainikkeille tuleva valaistusvoimakkuus on riittävä.

Varusteet

Hissikori varustetaan 900 mm korkeudella sijaitsevilla käsijohteilla. Käsijohde on halkaisijaltaan 30–40 mm suuruinen profiililtaan pyöreä tai pyöristetty suorakaide, jonka etäisyys seinästä on vähintään 45 mm.

Peili voidaan asentaa hissikorin takaseinään siten, että sen alareunan korkeus lattiasta on vähintään 300 mm. Tällöin jalkatuet eivät riko peiliä, jos takaseinään osuu pyörätuolilla. Peilin avulla on myös helpompi peruuttaa pyörätuoli hissistä ulos törmäämättä ulkopuolella odottaviin ihmisiin. Hissiin voidaan asentaa kääntöistuin, jonka korkeus on 500 mm lattiasta. Istuimen syvyys on 300–400 mm.

Materiaalit

Mikäli hississä on lasiovi tai lasiseinät, lasipinta on suojattava 300 mm:n korkeuteen asti särkymättömällä potkulevyllä, etteivät sähköpyörätuolin jalkatuet särkisi lasia mahdollisessa törmäyksessä.

Materiaalien pintaan ei saa syntyä häiritsevää kiiltoa. Erityisesti kiiltävä lattia tulkitaan usein märäksi ja liukkaaksi. Vaaleat seinä- ja kattopinnat korostavat valaistuksen voimakkuutta. Seiniä tummempi lattia auttaa hahmottamaan tilaa.

EU-standardi

Hissin yksityiskohdista on olemassa EU-standardi, jossa on myös liitteenä suosituksia mm. näkövammaisten tai allergisten henkilöiden huomioonottamiseksi. Standardi on tullut voimaan vuonna 2003 ja on nimeltään ”Hissien esteettömyys henkilöille mukaan lukien vammaiset henkilöt”.

Tarkistuslista

Hissi

Onko hissi helposti löydettävissä ja havaittavissa?

Onko hissin kutsupainike loogisessa paikassa?

Onko hissi mitoitettu paarien kuljetukseen? (2800 mm x 1600 mm)

Onko hississä automaattinen ovi?

Pysyykö automaattinen ovi auki riittävän kauan (25 sek.)?

Onko hissin kääntöovi kevyt avata (avaamiseen tarvittava voima enintään 10 Newtonia)?

Onko hississä istuin?

Onko hississä tukikaide?

Ovatko hissin kutsu- ja ohjauspainikkeet sopivalla korkeudella myös lyhytkasvuisia henkilöitä ja pyörätuolin käyttäjiä ajatellen?

Erottuuko uloskäyntikerroksen painike muista painikkeista? (5 mm koholla ja poikkeavan värinen)

Onko hissin ohjauspaneelin etäisyys nurkasta vähintään 400 mm?

Ovatko hissin painikkeet suurikokoiset (halkaisija vähintään 25 mm)?

Erottuvatko hissin painikkeet kontrastin avulla taustasta?

Ovatko hissin painikkeet/numerot koholla?

Onko numerot merkitty myös pistekirjoituksella?

Ovatko hissin painikkeet läheltä katsottavissa?

Onko hissin painikkeiden järjestys selkeä ja looginen?

Onko hississä pysähdystasolle saapumisesta ilmoittava äänimerkki tai puheopastus?

Onko hissin hälytysjärjestelmässä myös visuaalisesti havaittavissa oleva merkki kutsun perille menosta?

Onko hississä peili (ovea vastapäisellä seinällä)?

Onko potkulevyä, 300 mm korkeudelle lattiasta, lasin ja peilin suojana?

PYÖRÄTUOLIHISSI

Pyörätuolihissit ovat kevytrakenteisia pystyhissejä tai porrashissejä, jotka soveltuvat yleensä melko pieniin tasoeroihin. Kerroksesta toiseen siirtymisessä on uudisrakennuksissa käytettävä henkilöhissiä. Myös korjausrakentamisessa vanhusten palvelukeskuksessa on pyrittävä tällaisessa tasoerossa käyttämään ensisijaisesti henkilöhissiä. Pyörätuolihissi ei sovellu suurten ihmismäärien kuljettamiseen. Korjausrakentamisessa se voi kuitenkin olla palvelukeskuksessa soveltuva ratkaisu yksittäisten tilojen saavutettavuuden mahdollistamiseksi.

Pystyhissi

Yleensä on suositeltavampaa käyttää pystyhissiä kuin porrashissiä. Pystyhissit voivat olla kuilullisia tai kuiluttomia. Pystyhisseillä on tavallisesti 2-3 pysähdystasoa. Kuilu ja ovet tarvitaan aina, kun hissillä mennään välipohjan läpi. Mikäli välipohjan läpi ei mennä, eikä nostokorkeus ylitä 2 m, kuilu ei ole pakollinen. Ovien ja niiden lukkojen on oltava suljettuina aina kun hissi liikkuu.

Kuva: Pystyhissin painonappien sopiva korkeus pyörätuolin käyttäjälle on 800 mm. Painonappien halkaisijan tulee olla vähintään 25 mm. (Radisson SAS Seaside Hotel)

Lähde: Esteettömiä ratkaisuja – kuvitettu opas rakennusten suunnitteluun ja korjausrakentamiseen, Helsinki kaikille –projekti, 2006, Jyrki Heinonen

Pystyhissiä varten tarvittavan tilan mitat ovat leveys 1200–1400 mm ja pituus 1600–2000 mm. Lisäksi tarvitaan pohjakerroksessa lattiasyvennys. Sen syvyydeksi tulee varata 100–120 mm, jolloin on mahdollista asentaa vaihtoehtoisia hissityyppejä. Saatavissa on myös joitain hissimalleja, joille riittää vain 50 mm:n syvennys lattiassa. Vapaata korkeutta pystyhissin ollessa ylimmällä pysähdystasolla tulee olla vähintään 2,0 m kuormatasosta mitattuna.

Hissin sisäänkäyntien edessä tarvitaan tilaa pituussuunnassa pyörätuolin vapaan pyörähdysympyrän verran (1500 mm).

Kuormatason mitat

Pystyhissin kuormatason leveys on vähintään 900 mm ja syvyys 1400 mm, kun kulkuaukko tai -aukot ovat lyhyellä seinällä. Mikäli kulkuaukot ovat vierekkäisillä seinillä, kuormatason koko on vähintään 1400 mm x 1400 mm.

Pystyhissin nimelliskuorma

Pystyhissin suositeltava nimelliskuorma on 300 kg, jotta hissi kestää raskaammankin sähköpyörätuolin painon.

Pystyhissin kuilu

Ylätasanteella kuilun korkeus on vähintään 1100 mm. Kuilu voi olla myös huoneen korkuinen. Hissin oviin on saatavissa lisävarusteena sähköinen ovenavauskoneisto.

Enintään puolen metrin tasoerossa voidaan käyttää lattiapinnan päälle asennettavaa pystyhissiä, joka ei tarvitse omaa kuilua. Tämä hissityyppi soveltuu käytettäväksi esimerkiksi puhujakorokkeen tai puhujapöntön yhteydessä.

Pystyhissi ulkotilassa

Ulkoportaan vieressä voidaan käyttää kuilutonta pystyhissiä. Hissi tulee sijoittaa mahdollisimman suojaisaan tilaan (katos). Pystyhissin valinnassa on selvitettävä tarkkaan, mitkä hissit soveltuvat ulkokäyttöön. Nostokorkeuden ollessa enintään 0,5 m, hississä ei tarvita suojaseinämiä eikä portteja. Tällöin hissin alaosa suojataan suojapalkeiden avulla. Kun nostokorkeus on tätä suurempi, kuitenkin enintään 2 m, hissin kuormataso varustetaan suojaseinämillä ja porteilla ja sen alla olevalla turvapohjalla, joka pysäyttää hissin esteeseen törmätessään.

Porrashissi

Ellei tilaa hissikuilulle ole, rakennuksen sisäinen porras voidaan jossain tapauksessa varustaa porrashissillä. Myös tässä tapauksessa tarvitaan riittävästi vapaata tilaa hissin pysähdystasoilla. Porrashissi voidaan asentaa myös kierreportaaseen, kunhan portaan mitoitus täyttää vähimmäisehdot.

Porrashissi ei tarvitse omaa hissikuilua. Se on portaan tilassa johdeputkea tai johdekiskoa pitkin kulkeva taso, joka voidaan käytön jälkeen kääntää seinää vasten pois tieltä. Johdekisko kiinnitetään portaan ja hissin tyypistä riippuen joko porrasaskelmiin tai seinään. Joidenkin porrashissien johdeputkea voidaan käyttää käsijohteena.

Hissin vaatima vapaa leveys portaassa on vähintään 1000–1300 mm, hissimallista riippuen. Kaksivartisen portaan välitasanteella tilaa tarvitaan 1000–1300 mm leveyssuunnassa, jotta taso mahtuu kääntymään 180°. Vapaan korkeuden porrashissin kuormatason keskeltä porraskuilun kattoon on oltava vähintään 2,0 m silloin, kun hissiä käyttää esimerkiksi kainalosauvojen kanssa tasolla seisova henkilö. Porrashissien suositeltava nimelliskuorma on 300 kg.

Alatasolla hissi tarvitsee tilan, jonka pituus on 1700 mm. Tilaa ei tarvita suoraan portaan edessä, mikäli hissi voi kääntyä alatasolla kulman ympäri, jolloin poistumiseen tarvittava tila onkin portaan sivulla. Alatasolla tilan tarve on huomattavasti suurempi kuin ylätasolla, sillä kuormatason lisäksi tarvitaan tila kääntymiseen pyörätuolilla. Yhtä paljon tilaa ei tarvita ylätasolla, sillä hissi jää portaanpäälle samaan tasoon lattian kanssa ja itse tasanteella tarvitaan vapaata tilaa hissistä siirtymiseen saman verran kuin alatasanteella eli ympyrä, jonka halkaisija on 1500 mm.

OVET

Suomen rakentamismääräyskokoelma

Osa F1

”Asuinrakennuksia lukuun ottamatta pyörätuolin ja pyörällisen kävelytelineen käyttäjille soveltuvien sisäänkäyntien ja tuulikaappien, käytävillä sijaitsevien ovien ja aukkojen sekä liikkumisesteisille soveltuvien hygieniatilojen ovien vapaan leveyden on oltava vähintään 850 mm. Kulkuväylältä hallinto-, palvelu-, liike- ja työtiloihin johtavien ovien vapaan leveyden on oltava vähintään 800 mm. Kynnykset saavat olla enintään 20 mm korkeita.”

Ulko-ovi

Vanhusten palvelukeskuksen ulko-ovet pyritään varustamaan automaattisin liukuovin.

Oven mitoitus

Oviaukon vapaan leveyden tulee olla vähintään 850 mm. Palvelukeskuksen tilojen ovien vapaaksi leveydeksi suositellaan 900 mm. Kynnyksen on oltava mahdollisimman matala. Sen enimmäiskorkeus on 20 mm, mutta jo tämä korkeus voi aiheuttaa hankaluuksia esimerkiksi rollaattoria käytettäessä. Oven viereen avauspuolelle tulee jättää vapaa tila, jonka leveys on vähintään 400 mm, jotta ovenavauspainikkeeseen on mahdollista ulottua ja avata ovi pyörätuolista. Vaihtamalla oven saranointi toiseen reunaan voidaan jossakin tapauksessa saada lisätila oven avaamiseksi.

Oven edessä tulee olla molemmilla puolilla tilaa pyörätuolilla kääntymiseen, mikäli oviaukko on minimileveyttä. Vapaan tilan tulee olla halkaisijaltaan 1500 mm:n suuruinen ympyrä. Lisäksi tarvitaan tilaa oven avautumiseen.

Oven avaaminen

Ovirakenteen keveys lisää helppokäyttöisyyttä. Ovi ei saa olla raskas, käsivoimin avaamiseen tarvittava voima on enintään 10 Newtonia (vastaa noin kilon painoa). Automaattiset liukuovet ovat helppokäyttöisimmät, eivätkä aiheuta törmäysvaaraa kuten kääntöovi.

Pyöröovet ovat hankalat sekä liikkumisesteisten että näkövammaisten henkilöiden kannalta. Pyöröovien lisäksi tarvitaan aina myös kääntöovi. Automaattinen kääntöovi aukeaa yleensä painikkeen tai tutkan avulla. Oven on ehdittävä aueta kokonaan ennen kuin sen kohdalle tullaan, jottei aiheutuisi törmäysvaaraa. Tutka on suunnattava siten, että se reagoi myös lyhytkasvuisen henkilön tai lapsen kohdalla. Automaattisesti avautuvasta kääntöovesta tulee varoittaa ääni- ja valomerkillä.

Avauslaitteiston on mahdollistettava oven pysyminen auki vähintään 25 sekuntia. Mikäli ovi avataan painonappia tai painiketta käyttäen automaattisesti, tarvittava aika riippuu oven ja painikkeen välisestä etäisyydestä. Painike sijoitetaan sekä pyörätuolin käyttäjien, lyhytkasvuisten henkilöiden että täysikasvuisten kävelevien henkilöiden kannalta sopivalle korkeudelle 850 mm maasta ja vähintään 400 mm:n etäisyydelle nurkasta, jolloin siihen voi ulottua pyörätuolista.

Oveen voidaan asentaa kevennyslaite, joka käynnistyy ovea käsin avattaessa. Tällainen laite voi olla vaarallinen, jos ei ole tietoinen siitä ja ovi tulee yllättäen päälle. Oven tulisi pysähtyä pienestäkin hipaisusta.

Lasiovet

Lasioven alareunassa tulee olla vähintään 300 mm korkuinen potkulevy. Oven lasiruudut jaetaan puitteilla tai varustetaan tarramerkinnöin, jotka sijoitetaan silmän korkeudelle 1400–1600 mm ja lisäksi lapsia varten 1000 mm lattiasta lasipinnan havaitsemisen helpottamiseksi. Niin lasi- kuin umpiovenkin havaitsemista voidaan helpottaa kontrastein.

Tuulikaapit

Vanhusten palvelukeskuksessa tuulikaapin mitoituksessa tulee ottaa huomioon mahdollinen pyörätuolien säilytys tuulikaapissa tai sisäänkäynnin välittömässä läheisyydessä. Alla on käsitelty tarkemmin pyörätuolin käytön vaatimaa mitoitusta tuulikaapissa.

Tuulikaappi mitoitetaan riittävän väljäksi ulkona käytettävälle sähköpyörätuolille. Mikäli käytetään automaattisia liukuovia tai kääntöovet aukeavat tuulikaapista poispäin, riittää syvyydeksi 1400 mm ja leveydeksi 1400 mm.

Yleensä ovet aukeavat poistumissuuntaan, jolloin sisempi ovi aukeaa tuulikaappiin. Tässä tapauksessa tarvitaan syvyydeksi 1400 mm:n lisäksi 900 mm eli oven auetessaan tarvitsema tila. Automaattiovia käytettäessä tulee molempien ovien toimia samalla periaatteella ja tiukkaan mitoitetussa tuulikaapissa myös avautua samanaikaisesti. Tuulikaapin idea on, että vain toiset ovet ovat auki kerrallaan, joten joskus on syytä käyttää lämminilmapuhallusta riittävän lämmön säilyttämiseksi sisätiloissa kylmänä vuodenaikana.

Jotta tuulikaapissa mahtuu kääntymään ympäri pyörätuolilla liikuttaessa, tarvitaan tilaa vähintään 1500 mm x 1500 mm, mieluummin 1800 mm x 1800 mm. Kun tuulikaapin leveys on vähintään 1800 mm, kaksi pyörätuolia mahtuu kohtaamaan. Tällöin myös oviaukon on oltava leveydeltään vähintään 1800 mm. Tuulikaapin on oltava edellä mainittua väljempi, jos siihen sijoitetaan pyörätuolin puhdistuslaite tai vesipiste ja lattiakaivo pyörien tai koiran tassujen pesemiseksi.

Tuulikaapissa ei pidä käyttää paksua, pehmeää mattoa. Mikäli käytetään ritilää, se ei saa olla liukas. Ritilän tulee olla tasoon upotettu ja sen rakojen enimmäisleveys 5 mm.

Tuulikaappi on valaistava hyvin (200 lx) suuresta valaistuserosta aiheutuvan häikäisyn estämiseksi siirryttäessä sisätiloista päivänvaloon. Heikkonäköisten henkilöiden silmät sopeutuvat hitaasti valaistuseroihin. Tapaturmavaara kasvaa erityisesti silloin, jos ulkona on voimakas päivänvalo ja sisällä hämärää. Valaistusta voidaan säätää ulkotilojen valoisuuden mukaan (100 – 500 lx).

Sisäovet

Pyörätuolin kulkua varten sisäoven aukon vapaan leveyden tulee olla vähintään 850 mm. Palvelukeskuksen tilojen ovien vapaaksi leveydeksi suositellaan 900 mm. Pyörätuolin tarvitsema kulkuväylä on oviaukon kohdalla suurempi kuin 850 mm, mikäli oven jälkeen on heti tehtävä käännös. Jos käännytään käytävästä huoneeseen, käytävän ja oviaukon vapaiden leveyksien summan tulee olla vähintään 2300 mm, ts. jos käytävä kapenee, oviaukkoa tulee leventää.

Jos oviaukosta joudutaan kulkemaan vinottain, on oviaukon vapaata leveyttä kasvatettava minimileveydestä. Liikkuminen tiloissa on sitä vaivattomampaa, mitä leveämmät oviaukot ovat. Leveästä oviaukosta voi ajaa vinottain läpi joutumatta aina tarkasti kääntämään pyörätuolia tai paareja kohtisuoraan oven edessä.

Parioven avattavan puolen vapaa leveys on vähintään 850 mm. Silloin kun kyseessä ei ole poistumistiellä oleva ovi, tarkoituksenmukainen aukeamissuunta on enemmän liikennöidystä tilasta vähemmän liikennöityyn, kuten käytävästä huoneeseen päin.

Ovet aiheuttavat törmäysvaaran, jos ne ovat auki osittain ja aukeavat käytävään päin. Niiden tulisi joko olla kiinni tai aivan auki seinää vasten. Suunnan valinta riippuu tilojen koosta, muodosta ja kalustettavuudesta. Esteettömän wc-tilan oven on kuitenkin aina avauduttava ulospäin. Jos esteettömässä wc-tilassa oleva henkilö on kaatunut lattialle, hän on aukeavan oven tiellä, jos se aukeaa tilaan päin.

Kynnykset

Kynnyksiä on syytä välttää. Kynnyksen enimmäiskorkeus on rakentamismääräysten mukaan 20 mm. Tämänkin korkuinen kynnys haittaa liikkumista. Kynnykset suunnitellaan siten, että ne voidaan helposti vaihtaa tai poistaa. Tiloja muunnettaessa tavanomaisen kynnyksen sijasta voidaan käyttää oven alaosassa olevaa tiivistekynnystä ja märkätiloissa joustavaa, pneumaattista kumikynnystä. Palo-ovien kynnykset voivat olla hankalan korkeita. Ne on nykyisin mahdollista tehdä vain 5 mm korkeiksi, jolloin ne eivät haittaa liikkumista juuri lainkaan.

Oven vetimet, painikkeet ja lukot

Oviin tulee valita sellaiset salvat ja lukko, että oven voi avata yhdellä kädellä kummaltakin puolelta. Oven avaaminen on hankalaa liikkumisesteisille henkilöille, jos toisella kädellä on käännettävä avainta ja samanaikaisesti toisella kädellä painettava oven painiketta. On myös vältettävä sellaisia lukkomalleja ja heloitustapoja, jotka pakottavat käyttämään avainta tai lukon vääntönuppia vetimenä. Parempi ratkaisu on erillinen vedin. Iso lankavedin muunnelmineen on helppokäyttöinen. Pystysuuntainen lankavedin mahdollistaa käden pujottamisen ja vetämisen ranteella / käsivarrella. Lukon vääntöpainikkeen on oltava riittävän suuri. Lukot tulee asentaa siten, että ovea avattaessa jää riittävästi tilaa sormille lukon ja oven karmin väliin.

Lankavetimen on oltava riittävän tukeva ja suuri, jotta siitä saa pitävän otteen. Lankavetimen mitat ovat: vapaa leveys 140 mm ja vapaa syvyys 35–60 mm. Joskus on ovi voitava avata ranteella, jolloin käsi on työnnettävä lankavetimen läpi. Pystysuorassa oleva lankavedin on helpompi käyttää kuin vaakasuorassa oleva. Vaakasuorassa olevaa vedintä käytettäessä rannetta joutuu kiertämään, kun taas pystysuoraa vedintä käytettäessä ranne on suorassa. Lankavetimen käyttö ranteella on mahdollista, jos vetimen syvyys on 60 mm.

Esteettömissä wc-tiloissa tulee käyttää sellaisia wc-lukkoja, että oven ulko- ja sisäpuolelta nähdään helposti, onko ovi lukittu. On tärkeää, että lukittu ovi voidaan hätätapauksessa avata myös ulkopuolelta. Lukossa tulee käyttää sekä ulko- että sisäpuolista riittävän suurta punavalkoista kilpeä tai merkkivaloa. Lukon vääntöpainikkeen on oltava riittävän suuri. Suositeltava on wc-oven painike, joka pystyasentoon käännettynä lukitsee oven.

Kääntöoveen asennetaan sen sulkemista varten saranapuolelle, vaakasuoraan, 800 mm etäisyydelle lattiasta lankavedin, jotta pyörätuolin käyttäjä voi vetää oven perässään kiinni. Vetimessä ei saa olla teräviä kulmia eikä reunoja, joihin voi satuttaa itsensä. Vetimen muotoon ja kokoon vaikuttaa paitsi käsien toimintakyky, myös avattavan oven paino.

Kuva: Esteettömän wc-tilan oviaukon vapaa leveys on vähintään 850 mm. Oviaukko on kynnyksetön (ovessa on tiivistekynnys). Oven voi sulkea pyörätuolista, kun saranapuolelle on asennettu lankavedin 800 mm:n korkeudelle lattiasta. (Invalidiliitto)

Lähde: Invalidiliitto ry, Kirsti Pesola

Vetimissä ja painikkeissa ei saa käyttää nikkeliä, kumia tai keinokumia, sillä ne aiheuttavat kontaktiallergiaa.

Ovien sulkijat, pysäyttäjät, auki- ja kiinnipitolaitteet tulee säätää siten, että ovien avaaminen ja sulkeminen on mahdollisimman helppoa.

Tarkistuslista

Ovet

Onko oven kynnyksen korkeus enintään 20 mm?

Onko oven vapaa kulkuaukko vähintään 850 mm?

Onko oven vieressä, avauspuolella, vapaa tila, jonka leveys on vähintään 400 mm?

Onko lasiovissa kontrastiraidat?

Onko lasiovissa potkulevyt? (korkeus vähintään 300 mm)

Onko automaattista oven avausmekanismia? (Mieluiten automaattiset liukuovet)

Onko ovi kevyt avata? (tarvittava voima on enintään 10 Newtonia)

Onko ovi avattavissa yhdellä kädellä?

Onko oven välittömässä läheisyydessä riittävästi vapaata tilaa pyörätuolin käyttöä ajatellen (ø1500 mm)

Ei pyöröovia

OPASTEET

Opasteiden on sovelluttava kaikille!

Pelkästään näköön tai kuuloon perustuvat opasteet ja informaatio tulee vanhusten palvelukeskuksessa aina täydentää siten, että aistin puuttuminen ei estä opasteen tai informaation käyttämistä. Opasteet, kuten rakennuksen ja portaan numero, nimikilpi ja summeritaulu, suunnitellaan eri käyttäjäryhmien toiminnalliset vaatimukset huomioon ottaen. Samoin opasteet rakennuksen sisällä tulee suunnitella siten, että ne palvelevat kaikkia tilan käyttäjiä.

Ääniopasteet

Vanhusten palvelukeskuksen sisäänkäyntiin voidaan asentaa opastava äänimerkkilaite näkövammaisia varten. Joskus se on syytä sijoittaa myös portin yhteyteen. Myös muu äänilähde, kuten soliseva suihkulähde, voi opastaa näkövammaista henkilöä.

Visuaalisen opasteen havaitseminen

Opaste on voitava löytää helposti, sen tulee muodostaa kontrasti taustansa kanssa ja olla hyvin valaistu. Opasteissa käytettyjen kirjainten, numerojen ja symbolien tulee olla selkeitä ja helposti hahmotettavia. Opasteissa tekstin lisäksi tai tilalla voidaan käyttää kuvasymboleja.

Kuva: Opasteissa tulee olla selkeät kirjaimet ja symbolit. (Taideteollinen korkeakoulu)

Lähde: Kynnys ry, Niina Kilpelä

Suositeltavat tekstin korkeudet:

vähintään 15 mm opasteissa, joiden välittömään läheisyyteen voi päästä

25–40 mm sijaintia ja suuntaa osoittavissa opasteissa, jotka luetaan muutaman metrin etäisyydeltä, mutta joiden välittömään läheisyyteen myös pääsee

70–100 mm nimikilvissä tms. , jotka luetaan 1-3 m etäisyydeltä

Lähde: RT 09-10884

Opasteiden sijoituskorkeus

Numerot ja nimikilvet sijoitetaan silmän korkeudelle, 1400–1600 mm lattiasta, painonapit, summeritaulut ja ovikellot taas pyörätuolin käyttäjän ulottuville 850–1100 mm lattiasta ja vähintään 400 mm etäisyydelle nurkasta.

Huonetilan opaste

Vanhusten palvelukeskuksen eri huonetilat merkitään selkein opastein, jotka soveltuvat myös näkövammaisille henkilöille. Huoneiden numerot tulee sijoittaa silmän korkeudelle (1400–1600 mm) seinään, oven aukeamispuolelle. Koputuslaitteet tulee sijoittaa pyörätuolin käyttäjän korkeudelle, 850–1100 mm lattiasta. Jos opasteessa on paljon tekstiä, siinä on käytettävä selkokieltä. Käytettäessä pistekirjoitusta, se sijoitetaan visuaalisen opasteen alle.

Opasteen lukeminen näkövammaisten kannalta

Opaste, jossa kirjaimet ovat läpinäkyvällä pinnalla, on vaikea hahmottaa. Mikäli opaste on lasiruudun takana, valo ei saa heijastua lasin kautta ja aiheuttaa häiritsevää kiiltoa. Lasin takana oleva opaste ei sovellu näkövammaisille. Jos opasteen on pakko sijaita lasin takana, niin vaalea/valkoinen tausta auttaa hahmottamisessa.

Näkövammaisen henkilön on voitava lukea opaste aivan läheltä sekä heikon näön avulla että mielellään sormin tunnustellen. Parhaiten näkyy musta teksti valkoisella pohjalla. Mikäli opaste on sisältäpäin valaistu, tulee tekstin olla vaalea ja pohjan tumma häikäisyn estämiseksi.

Opaslaatat sekä materiaali- ja värikontrastit kulkuväylällä

Näkövammaisen henkilön on hankala suunnistaa suuren tyhjän tilan, kuten aulan, läpi. Avuksi voidaan käyttää kalusteita, joiden väliin rajautuu selkeä vapaa kulkuväylä. Voidaan myös käyttää lattian pinnassa ohjaavia kontrastimateriaali- ja värivyöhykkeitä, joita on mahdollista seurata valkoisen kepin tai heikon näön avulla.

Toisiinsa liittyvien pintamateriaalien välisen kitkan tulee olla sama, ettei pinnalta toiselle siirryttäessä liukastuttaisi tai kompastuttaisi. Suunnistautumisen apuna voi olla myös käytävänmatto, joka johtaa sisäänkäynnistä neuvontapisteeseen tai opasteen luo. Matto ei saa olla paksunukkainen, jotta sitä pitkin voi ajaa pyörätuolilla. Maton tulee tästä syystä myös pysyä hyvin paikoillaan.

Kulkuväylän pinnassa voidaan käyttää kohokuvioita osoittamaan kulkusuuntaa tai varoittamaan. Kansainvälinen käytäntö on merkitä kulkusuunta pitkittäisillä kohoraidoilla (suuntalaatat) ja varoittaa alas johtavasta portaasta pallokalotin muotoisten kohokuvioiden avulla (huomiolaatat). Kohokuvioiden korkeuden tulee olla 5 mm.

Kuva: Lattian yhtenäinen metallilista ohjaa näkövammaisen henkilön kulkua. (Iiris)

Lähde: Näkövammaisten keskusliitto ry, Hanna-Leena Rissanen

Ulkotiloissa ohjaavien opaslaattojen (suunta- ja huomiolaattojen) käyttö edellyttää lämmitettyä kulkuväylää.

Opaste kulkuväylän yläpuolella

Mikäli opaste on sijoitettu korkealle oven tai kulkuväylän yläpuolelle, siinä tulee käyttää riittävän suuria ja hyvin näkyviä kirjaimia, numeroita ja symboleja. Kirjainkoko riippuu katseluetäisyydestä. Opaste on valaistava hyvin tai sen on oltava sisältäpäin valaistu. Vapaa korkeus kulkuväylän pinnasta sen yläpuolella olevan opasteen alareunaan on ulkotiloissa vähintään 2200 mm ja sisätiloissa 2100 mm. Tällainen opaste ei riitä vaikeasti näkövammaiselle henkilölle, sillä sitä ei voi lukea läheltä, eikä tunnustella sormin. Sen antama informaatio on toistettava näkövammaisen henkilön kannalta toimivan ratkaisun avulla.

Opasteen kohokuviot

Opasteessa on hyvä käyttää kohokuvioita ja selkeitä kontrasteja. Kohotekstin kirjainkorkeus on 15–40 mm ja kuvion korkeus pinnasta 1 mm. Kohokirjaimen poikkileikkaus on ylösalaisin käännetyn pyöristetyn v-kirjaimen muotoinen, jolloin sitä on helppo ja miellyttävä lukea sormenpäällä. Kohokuviot eivät saa olla teräväsärmäisiä.

Pistekirjoitus ja kohokartat

Pistekirjoituksella täydennetään erityisesti sellaisia opasteita, joissa ei ole kohokuvioita. Pistekirjoituksessa kirjaimet ja numerot muodostuvat pienistä kohopisteistä ja ne luetaan sormenpäillä. Lyhyet tekstit sijoitetaan suoraan visuaalisen opasteen alle, pitkät pistekirjoitustekstit pulpettimaisesti vinoon asentoon käännettyinä 900–1100 mm lattiasta.

Kuva: Kohokartta. (Puumerkki -luontopolku, Helsinki)

Lähde: Kynnys ry, Niina Kilpelä

Kuva: Kansainvälisellä pyörätuolisymbolilla merkitään esteettömät wc-tilat ja pysäköintipaikat. Pistekirjoitusteksti sijoitetaan visuaalisen opasteen alapuolelle. (Näkövammaisten palvelu- ja toimintakeskus Iiris)

Lähde: Esteettömiä ratkaisuja – kuvitettu opas rakennusten suunnitteluun ja korjausrakentamiseen, Helsinki kaikille –projekti, 2006, Jyrki Heinonen

Erityisesti näkövammaisille sormin luettavaksi tarkoitetut opasteet, kuten kohokartat, tulee asentaa pulpettimaiseen asentoon 900–1100 mm korkeudelle. Pistekirjoitustekstit ja kohokuvat asennetaan yleensä pystysuoraan, jolloin ne sijoitetaan 1300–1400 mm korkeudelle. Opaste on sijoitettava sellaiseen paikkaan, että sitä lukeva henkilö ei ole ohikulkijoiden tiellä. On hyvä, jos rakennuksesta on saatavissa kohopohjapiirros, jonka näkövammainen henkilö voi saada neuvonnasta mukaansa liikkuessaan rakennuksessa. Kohokuvioiden ja pistekirjoitustekstien lisäksi siinä on oltava myös hyvät värikontrastit.

Kuva: Kampin keskuksen kerrostasoista on tehty kohopohjakaaviot, joissa on myös hyvät värikontrastit. (Kampin keskus)

Lähde: Esteettömiä ratkaisuja – kuvitettu opas rakennusten suunnitteluun ja korjausrakentamiseen, Helsinki kaikille –projekti, 2006, Jyrki Heinonen

Kansainvälinen pyörätuolisymboli ISA

Kansainvälinen liikkumisesteisen opaste ISA (International Symbol of Access) on valkoinen pyörätuolisymboli tummansinisellä tai mustalla pohjalla. Sitä voidaan käyttää osoittamaan esteetöntä sisäänkäyntiä, hissiä, wc-tilaa tai pysäköintipaikkaa.

Esteetön wc merkitään kansainvälisellä pyörätuolisymbolilla ja kirjaimilla wc tai lisäksi naisten- tai miestenhuonetta osoittavalla symbolilla.

Liikkumisesteisen pysäköintipaikka merkitään samoin ISA-symbolilla, joka maalataan suuressa koossa pysäköintipaikan pohjaan ja lisäksi kiinnitetään seinään tai pylvääseen pysäköintipaikan kohdalle.

Kuva: ISA-symboli

Esteettömän wc-tilan opaste

Wc-tilan merkitsemisessä käytetään yksiselitteisiä kuvasymboleja. Esteettömän wc-tilan opasteessa tulee olla ISA-merkki. Piparkakku-ukko ja -akka ovat helppoja hahmottaa. Sen sijaan kirjaimet M ja N ovat vaikeaselkoisia, samoin kukko ja kana. Symboli sijoitetaan silmän korkeudelle (1400–1600 mm), seinään oven aukeamispuolelle, jottei symbolia läheltä katsova tai tunnusteleva näkövammainen henkilö törmäisi aukeavaan oveen. Symbolien tulee olla kohokuvioina.

Kerrosopasteisiin (kartta tai pohjapiirros) tulee myös merkitä esteettömän wc:n sijainti.

Kuva: Peilikuva wc-tilan symboli. Lähde: Kynnys ry, Niina Kilpelä

Induktiosilmukan opaste (T-merkki)

Induktiosilmukalla varustetut tilat tulee varustaa T-merkillä, jolla käyttäjille tiedotetaan induktiivisen kuuntelun mahdollisuudesta. Merkki sijoitetaan tilaan johtavan sisäänkäynnin yhteyteen sekä tilaan, helposti näkyvälle paikalle, silmän korkeudelle (1400–1600 mm).

Kuva: T-merkki.

Tarkistuslista

Opasteet

Onko opasteet sijoitettu niin, että ne eivät aiheuta törmäysvaaraa (sivuun kulkuväylältä)?

Onko opastus riittävä ja selkeä?

Onko opasteen teksti silmien korkeudella (1400–1600 mm)

Onko opasteissa symbolit ja tunnuskuvat tekstin lisäksi?

Onko opasteissa käytetty pistekirjoitusta?

Onko opasteissa kohokuvat?

Ovatko opasteet katsottavissa läheltä? (pääsy opasteen lähelle myös pyörätuolilla)

Onko tekstin ja pohjan välillä riittävä värikontrasti? (tumma teksti vaalealla pohjalla)

Onko opaste valaistu?

Onko opaste sisältäpäin valaistu ja onko siinä tumma pohja ja vaalea teksti häikäisyn estämiseksi?

Onko ääniopastetta visuaalisen opasteen lisäksi? (esimerkiksi vuoronumerot)

Onko visuaalista opastetta ääniopasteen lisäksi?

Onko vapaa korkeus kulkuväylän yläpuolelle sijoitetun oppaan alla ulkotiloissa vähintään 2200 mm tai sisätiloissa vähintään 2100 mm?

PALVELUTISKIT

Suomen rakentamismääräyskokoelma

Osa F1

”Rakennuksen pääasiallisen käytön mukaisten tilojen sekä niiden kiinteän kalustuksen, varusteiden ja laitteiden tulee olla myös liikkumis- ja toimimisesteisten henkilöiden käyttöön soveltuvia.”

Palvelutiskin sijainti ja löytäminen

Palvelutiskin tulee sijaita helposti havaittavassa paikassa ja sinne tulee johtaa hyvät opasteet. Palvelutiski sijoitetaan mieluiten niin, että sille on suora yhteys sisäänkäynniltä. Palvelutiskin sijoittelussa tulee ottaa huomioon myös ympäristön hälyäänien välttäminen.

Näkövammaisten henkilöiden on helpompi löytää palvelutiski, jos sen luo johtaa selkeä kulkureitti. Se voi olla materiaali- ja värikontrastiraita tai hyvin paikoillaan pysyvä käytävänmatto, joka johtaa sisäänkäynniltä tiskille. Palvelutiski tulee valaista hyvin ja siinä on käytettävä selkeää värikontrastia ympäristöönsä verrattuna. Palvelutiski on merkittävä selkeillä opasteilla. Paikka, jossa tiskin takana

on henkilö, voidaan osoittaa sijoittamalla tiskille kirjoitusalusta

ko. kohtaan.

Palvelutiskin mitoitus ja kalusteet

Vanhusten palvelukeskuksen palvelutiski on mitoitettava siten, että sitä voivat käyttää pyörätuolissa istuvat, rollaattorilla liikkuvat tai lyhytkasvuiset sekä kävelevät täysikasvuiset henkilöt.

Pyörätuolin käyttäjille sopiva pöytätason korkeus on 750–800 mm. Polvitilan vapaan leveyden on oltava vähintään 800 mm, korkeuden vähintään 670 mm. Pyörätuolia käyttävän henkilön kannalta pöytätason syvyyden tulisi olla 600 mm. Käveleville täysikasvuisille henkilöille sopiva palvelutiskin korkeus on noin 1200 mm.

Palvelutiski varustetaan irtotuoleilla. Tuolien jaloissa on hyvä olla huopatarrat tuolien siirtelystä johtuvien äänien vähentämiseksi.

Kuva: Palvelutiskin matalassa osassa on vapaa polvitila pyörätuolinkäyttäjää varten.

Lähde: Invalidiliitto ry, Kirsti Pesola

Palvelutiskin lisävarusteita

Palvelutiskin etuseinämään tulee kiinnittää keppiteline tai vaakasuora koukku, jonka avulla voidaan pitää kepit tai sauvat kaatumatta asioitaessa tiskillä. Lisäksi on hyvä kiinnittää tiskin etureunaan myös koukku laukkua varten. Palvelutiskin etureunaan voidaan asentaa yhtenäinen käsijohde, josta saa tukea.

Istuimet

Vanhusten palvelukeskuksen asiakkaille tarkoitettujen normaalikorkuisten tuolien lisäksi tarvitaan myös tavallista korkeampia tuoleja sellaisia henkilöitä varten, joilla on jäykät polvet tai lonkat. Näille henkilöille istuinkorkeus 500–550 mm on sopiva. Mukava tavanomainen istuinkorkeus on noin 450 mm. Istuimissa tulee olla selkänoja ja käsinojat.

Sopiva istuimen syvyys on 300–400 mm. Istuimen on oltava vaakasuora, ei takakenossa, sekä etureunaltaan pyöristetty, jottei se painaisi reiden takaosaa ja vaikeuttaisi verenkiertoa jaloissa. Istuimessa ei saa olla edessä alhaalla vaakasuoraa poikkipuuta tai muuta umpirakennetta, joka vaikeuttaa istuimelta nousemista. Tuoli on oltava kevyt siirtää. Tuolin jalat varustetaan esimerkiksi huopatarroilla, jotta tuolia siirrettäessä syntyvä raapiva ääni saadaan vaimennetuksi.

Kuuluvuuden ja näkemisen helpottaminen

Kuuluvuutta palvelutiskillä voivat auttaa sivuseinämät ja tiskin yläpuolella oleva, ääntä vaimentava katos. Tiskillä on oltava hyvä oikein suunnattu kohdevalaistus. Tiskille ei saa syntyä häiritseviä varjoja. Lisäksi on kiinnitettävä huomiota tilan akustiikkaan (ääneneristys ja äänenvaimennus).

Palvelutiskin takana seisovan henkilön kasvot eivät näy riittävästi huuliltalukua varten, jos hänen takanaan on ikkuna, joka aiheuttaa vastavalohäikäisyn. Tällaisessa tilanteessa ikkuna on peitettävä kaihtimella. Lisäksi henkilön kasvot on valaistava kommunikaation helpottamiseksi.

Palvelutiskin induktiosilmukka

Vanhusten palvelukeskuksen palvelupiste varustetaan kuulolaitteen käyttäjiä varten palvelusilmukalla (induktiosilmukalla sekä mikrofonilla) ja silmukasta kertovalla T-opasteella. Lisäksi varmistetaan kuulovammaisille hyvä näköyhteys työntekijän kasvoihin.

Palvelusilmukan käyttö- ja huolto-ohjeiden tulee olla henkilökunnan saatavilla ja henkilökuntaa tulee opastaa sen käytössä. Huolto-ohjeissa tulee olla yhteystiedot laitteiston maahantuojiin.

Suositeltavaa on varustaa palvelupiste myös ns. kommunikaattorilla niitä kuulovammaisia varten, joilla ei ole käytössään kuulolaitetta. (Induktiosilmukan käyttö edellyttää kuulokojetta, jossa on T-asento eli induktiosilmukalla kuuntelun mahdollisuus. Tällöin henkilö ei kuule muita ääniä, kuin vain silmukan kautta tulevan äänen.)

Palvelutiskin lasiseinä

Palvelutiskissä oleva lasiseinä, asiakkaan ja henkilökunnan välillä, vaikeuttaa sekä näkö- että kuulovammaisten henkilöiden kommunikointia. Kiiltävä lasi estää näkemästä tiskin taakse ja vaikeuttaa näköhavainnon käyttämistä täydentämään kuulemista. Lasi myös estää kuuluvuutta. Jos lasiseinä on välttämätön, aukon tulee olla pystysuorassa.

Tiskin takana olevan virkailijan kasvot on valaistava hyvin, jotta hänet voi nähdä. Avattavan asiointiluukun tulee olla niin leveä ja korkea, että lasi ei estä näkö- ja kuulovammaisten kommunikointia. Palvelutiskillä on oltava käytettävissä kynä ja paperia kirjoittamalla kommunikointia varten. On toivottavaa, että yleisöä palveleva henkilö osaa viittomakieltä muiden kielten lisäksi.

Kuva: Palvelutiskin reunassa on käsijohde ja koukku, johon saa kepit tuetuksi asioimisen ajaksi.

(Riistavuoren palvelukeskus)

Lähde: Esteettömiä ratkaisuja – kuvitettu opas rakennusten suunnitteluun ja korjausrakentamiseen, Helsinki kaikille –projekti, 2006

Kuvaaja: Jyrki Heinonen

Tarkistuslista

Palvelutiskit

Onko palvelutiski helposti löydettävissä?

Onko asiointitiskillä erikorkuisia osuuksia, mahdollisuus asioida istuen?

Onko valaistus riittävä?

Onko vastavalohäikäisyä?

Onko palvelusilmukkaa? (merkitty asianmukaisesti)

Onko sivuseinämiä tai katosta kuuluvuuden parantamiseksi

AULATILAT

Suomen rakentamismääräyskokoelma

Osa F1

"Kulkuväylällä ei saa olla eikä siihen saa rajautua kulkukorkeuden vähimmäismitan 2100 mm alittavia suojaamattomia ulokkeita tai muita törmäysvaaraa aiheuttavia rakennusosia eikä putoamisvaaraa aiheuttavia tasoeroja."

Vanhusten palvelukeskuksen aulatilojen kalusteet tulee sijoittaa niin, etteivät ne aiheuta törmäysvaaraa kulkuväylällä liikuttaessa. Kalusteiden sijoittelulla voidaan helpottaa näkövammaisen henkilön suunnistautumista aulatilan läpi. Tilan selkeät kontrastit (myös kalusteiden ja ympäristön välillä) sekä kalusteiden sijoittaminen kontrastivyöhykkeelle auttavat tilan hahmottamista.

Kulkuväylien tulee olla riittävän leveitä ja kalusteiden lähelle täytyy päästä myös apuvälineillä. Sijainnin ja käytön mukaan kulkuväylän vaadittava vapaa leveys on 1200 – 1800 mm. 1800 mm leveys mahdollistaa kahden pyörätuolin kohtaamisen käytävällä. Tukikaiteet helpottavat vanhusten liikkumista ja omatoimista selviytymistä. Istuimien läheisyydessä tulee olla myös riittävästi vapaata tilaa, jotta pyörätuolia tai rollaattoria käyttävä henkilö voi istua odottamassa olematta muiden tiellä kulkuväylällä.

Istuimia tulee olla mieluiten erikorkuisia. Niiden tulee olla tukevia, mutta tarvittaessa myös kevyitä siirtää. Siirtämisestä lähteviä ääniä voidaan vaimentaa esimerkiksi jalkoihin asennettavilla huopapalasilla.

Mikäli vanhusten palvelukeskuksessa käytetään kuulutuksia tiedottamiseen, tulee sama informaatio olla saatavilla myös visuaalisessa muodossa (esim. näyttötauluilla). Tämä koskee myös erilaisia hälytyslaitteita. Tv-laitteisiin tulee voida liittää induktiosilmukka.

Tarkistuslista

Aulatilat

Pääseekö kalusteiden lähelle pyörätuolilla tai rollaattorilla?

Onko penkkien vierellä vapaata tilaa pyörätuolille (900 mm)?

Eroaako kalustevyöhyke kulkuväylän pinnasta?

Onko istuimissa selkänoja ja käsituet?

Onko aulassa korkeita istuimia?

Erottuvatko kalusteet kontrastina kalustevyöhykkeen pinnasta?

Onko kuulutuksina tuleva informaatio saatavilla myös visuaalisessa muodossa?

VAATESÄILYTYS

Vaatesäilytystilojen sijainti opastetaan selkeästi palvelukeskuksen sisäänkäynniltä lähtien. Naulakot tulee sijoittaa niin, etteivät ne aiheuta törmäysvaaraa näkövammaisille. Naulakot sijoitetaan sivuun kulkuväylään nähden ja niiden avonaiset päädyt suojataan tarvittaessa törmäysvaaran välttämiseksi.

Vaatepuita ja -koukkuja sijoitetaan eri korkeuksille niin, että ne soveltuvat myös lapsille, lyhytkasvuisille ja pyörätuolia käyttäville henkilöille (korkeus 1200 mm). Peilin sijoittelussa tulee ottaa huomioon erilaiset käyttäjät ja sijoittelu niin, ettei peiliä tulkita kulkuaukoksi. Peilin alareuna tulee olla vähintään 300 mm korkeudella lattiasta.

Kuva: Oikein mitoitettu naulakko, jota kaikki voivat käyttää ja joka ei aiheuta törmäysvaaraa näkövammaisille. (Kumpulantie 1)

Lähde: Esteettömiä ratkaisuja – kuvitettu opas rakennusten suunnitteluun ja korjausrakentamiseen, Helsinki kaikille –projekti, 2006, Jyrki Heinonen

Käytettäessä lokerokaappeja tulee ottaa huomioon niiden käyttö myös pyörätuolista ja lukon käytettävyys heikoilla käsivoimilla tai jäykillä sormilla. Esimerkiksi penkin sijoittaminen lokerokaapin eteen hankaloittaa sen käyttöä pyörätuolista käsin. Lokerokaappien numerointi tulee olla selkeästi luettavissa. Sopiva sijoituskorkeus on 1400–1600 mm ja numeroinnissa tulee olla selkeä kontrasti taustaan nähden. Avaimenperän numerointi tulee olla selkeästi luettavissa.

Naulakoiden läheisyydessä tulee olla istuimia pukeutumisen helpottamiseksi.

Tilan yleisvalaistuksen voimakkuus tulee olla 300 lx ja sen tulee valaista myös naulakon yläosa ja hattuhylly.

Tarkistuslista

Vaatesäilytys

Onko vaatekoukkuja eri korkeuksilla?

Ovatko naulakot sijoitettu niin, etteivät ne aiheuta törmäysvaaraa? (Onko naulakoissa suojapäädyt?)

Onko peilin alareuna riittävän matalalla, jotta pyörätuolia käyttävä henkilö näkee itsensä (kuitenkin 300 mm lattiasta, jotta ei erehdy luulemaan kulkuaukoksi ja riittävän korkea)

Onko istuinta naulakoiden läheisyydessä?

ESTEETÖN WC

Suomen rakentamismääräyskokoelma

Osa F1

”Pyörätuolin ja pyörällisen kävelytelineen avulla liikkuvien käytettävissä tulee olla tarpeelliseksi katsottava määrä sekä itsenäisesti toimiville että avustettaville liikkumisesteisille mitoitettuja ja varustettuja wc- ja pesutiloja. Tilat on varustettava liikkumisesteisen tunnuksella ja niiden tulee olla sijoitukseltaan käyttäjän tai avustajan sukupuolesta riippumattomia. Tällaisiin tiloihin tulee olla pääsy suoraan aulasta, käytävästä tai muusta vastaavasta tilasta.”

”Mikäli wc- ja pesutila on tarkoitettu käytettäväksi siirtymiseen pyörätuolista wc-istuimelle sen kummaltakin puolelta, se on suunniteltava siten, että wc-istuimen kummallakin puolella on vähintään 800 mm vapaata tilaa pyörätuolia ja pyörällistä kävelytelinettä varten. Pesualtaan sijoitusseinän sisämitan tulee tällöin olla vähintään 2500 mm ja wc-istuimen sijoitusseinän sisämitan vähintään 2200 mm. Wc-istuin sijoitetaan takaa 300 mm irti seinästä. Istuin varustetaan kääntyvillä käsituilla.”

Esteettömien wc-tilojen sijoittelussa tulee ottaa huomioon vanhusten palvelukeskuksen toiminnalliset kokonaisuudet. Kaikissa erillisissä tilaryhmissä samoin kuin eri kerroksissa tulee olla esteetön wc. Matka esteettömään wc-tilaan ei saa muodostua kohtuuttoman pitkäksi. Palvelukeskuksissa etäisyys wc-tilaan saa olla enintään 30 m.

Esteettömän wc:n mitoituksessa on otettava huomioon paitsi liikkumisesteisen henkilön ja mahdollisten avustajien tilantarve myös muut mahdolliset toiminnot, kuten vauvan vaippojen vaihto ja wc:ssä asiointi pienten lasten kanssa. Muiden toimintojen sijoittelussa on otettava huomioon, etteivät ne haittaa tilan varsinaista käyttöä esteettömänä wc-tilana.

Esteettömän wc-tilan ovi

Esteettömän wc-tilan oven vapaa leveys on vähintään 850 mm. Oviaukon mitoituksessa tulee ottaa huomioon kääntymiseen tarvittava tila wc:n ulkopuolella. Oviaukon leveyttä on suurennettava, mikäli tilaan käännytään alle 1450 mm leveästä käytävästä suorassa kulmassa. Tällöin joudutaan usein käyttämään liukuovea. Tällaisessa tapauksessa käytävän ja oviaukon leveyksien summa on vähintään 2300 mm. Jos käytävän leveys on esimerkiksi 1200 mm, on oviaukon vapaan leveyden oltava vähintään 1100 mm, jos taas 900 mm tarvitaan vähintään 1400 mm levyinen oviaukko.

Oven sisäpuolelle sijoitetaan saranapuolelle vaakasuuntainen lankavedin 800 mm:n korkeudelle lattiasta, jotta oven voi vetää pyörätuolissa istuen perässään kiinni. Lukkoa on voitava käyttää yhdellä kädellä. Helppokäyttöinen lukkomalli on ylöskäännettävä kahva.

Oven avaamiseen tarvittava voima saa olla enintään 10 Newtonia (vastaa noin kilon painoa). Sulkijalla varustettu ovi on säädettävä mahdollisimman kevyeksi.

Esteettömän wc-tilan lattian tulee olla samassa tasossa muun lattian kanssa. Kynnyksen tai mahdollisen tasoeron enimmäiskorkeus määräysten mukaan on 20 mm, mutta tämäkin aiheuttaa hankaluuksia pyörätuolia ja varsinkin rollaattoria käytettäessä. Tarvittaessa voidaan käyttää ovilevyn alareunaan kiinnitettyä tiivistekynnystä, pneumaattista kumikynnystä tai ritiläkannella varustettua riittävän pitkää kynnyskaivoa.

Ks. Esteettömän wc-tilan opaste

Kuva: Kynnyskaivo.

Lähde: Markku Sievänen

Esteettömän wc-tilan mitoitusperiaatteet

Esteettömässä wc-tilassa tulee olla vapaata tilaa pyörätuolin kääntymiseen tarvittava halkaisijaltaan 1500 mm:n suuruinen ympyrä. Mitoituksessa on tämän lisäksi otettava huomioon kalusteiden yhteydessä tarvittava toimintavyöhyke itse kalusteen tarvitseman tilan ympärillä. Esteettömään wc-tilaan voidaan lisävarusteeksi asentaa ylös käännettävä vauvanhoitopöytä, sillä pienten lasten kanssa on hankala käyttää pientä wc-koppia, jossa ei edes yleensä ole pesuallasta. Hoitopöydän sijoittelussa tulee ottaa huomioon, ettei se hankaloita tilan käyttöä. Ala-asentoon jätetty hoitopöytä tulee olla käännettävissä ylös myös pyörätuolista käsin.

Pyörätuolin käyttö esteettömässä wc-tilassa

WC-istuimelle siirrytään pyörätuolista joko suoraan sivulta (vasemmalta tai oikealta puolelta), etuviistosta tai suoraan edestä. Esteettömissä wc-tiloissa sivultapäin siirryttäessä pyörätuolin tarvitsema vapaa tila WC-istuimen vieressä on leveydeltään 800 mm (mitattuna alas lasketun käsituen kohdalta). Suoraan edestä päin siirryttäessä tarvitaan tilaa 1200 mm syvyinen ja 1000 mm levyinen tila. Osa pyörätuolin käyttäjistä pystyy siirtymään wc-istuimelle omin voimin. Toisaalta monet tarvitsevat 1-2 avustajaa siirtyessään pyörätuolista WC-istuimelle.

Vapaa tila wc-istuimen vieressä

Sähköpyörätuolia käyttävän vammaisen henkilön kannalta on tärkeää, että pyörätuolille on tilaa wc-istuimen kummallakin puolella. Riippuen siitä, kummassa kädensijassa pyörätuolin ohjausrasia sijaitsee, wc-istuimelle siirrytään toisen käsinojan irrottamisen jälkeen samalta puolelta.

Mikäli esteettömiä wc-tiloja on vain yksi, tulee käyttää pohjaratkaisua, jonka mitat ovat syvyys 2500 mm ja leveys 2200 mm. Tällöin on mahdollista valita joko vasen tai oikea puoli. Wc-istuin sijoitetaan 300 mm irti takaseinästä lyhyemmän seinän keskelle.

Kuva: Vapaa tila wc-istuimen molemmilla puolilla.

Lähde: Esteettömiä ratkaisuja - kuvitettu opas rakennusten

suunnitteluun ja korjausrakentamiseen.

Piirros: Heli Koivu

Hyvä ratkaisu tilan säästämiseksi on tehdä kaksi edellä mainittua kapeampaa esteetöntä wc:tä, joissa tila pyörätuolia varten on vain toisella puolella wc-istuinta. Niiden tulee olla pohjaratkaisultaan toistensa peilikuvia. Käsisuihkuun ulottuminen helpottuu, kun se voidaan sijoittaa wc-istuinta lähempänä olevaan seinään. Myös pesuallas saadaan paremmin ulottuville wc-istuimelta.

Kuva: Peilikuvapari wc-tiloista, joissa wc-istuimelta ylettyy pesualtaan hanaan.

Alkuperäinen kuva ja mitoitus RT-kortti RT 09-10884

Vapaa tila wc-istuimen takana

Esteettömässä wc-tilassa tulee olla vapaa tila wc-istuimen takana. Kun wc-istuin asennetaan 300 mm irti takaseinästä, avustajan toiminnalle ja ylös käännetyille tukitangoille saadaan paremmin tilaa. Wc-istuimen asentaminen irti seinästä helpottaa myös omatoimista siirtymistä käsikäyttöisestä pyörätuolista sivultapäin istuimelle, kun pyörätuoli saadaan tarpeeksi taakse. Mikäli wc-istuin on seinässä kiinni, pyörätuolista suoraan sivulta käsivoimin siirtyvä henkilö joutuu nostamaan itsensä ison takapyörän yli (pahimmillaan takaviistoon), mikä on epähygieenistä ja raskasta. Myös suurta sähköpyörätuolia käytettäessä lisätila on tarpeen.

Wc-istuin

Pyörätuolin käyttäjien kannalta on toivottavaa, että wc-istuimen korkeus on lähellä pyörätuolin istuimen korkeutta. Useille pyörätuolin käyttäjille sopiva wc-istuimen korkeus on 480–500 mm.

Wc:n huuhtelupainike, joka on ylös nostettava nuppi vesisäiliön päällä, on hyvä ratkaisu ja helposti muunnettavissa liikkumisesteisten mahdollisten erityisvaatimusten mukaiseksi. Nykyisin on markkinoilla lukuisia wc-istuimia joiden huuhtelupainike on painettava ja usein jäykkä ja monille vaikea käyttää. Wc-huuhtelu voi myös toimia kosketusvapaasti liiketunnistimen avulla.

Wc-paperiteline tulee kiinnittää sellaiseen paikkaan, että siihen ulottuu istuimelta vaivattomasti (etäisyys enintään 400 mm). Moniin tukitankoihin voidaan liittää wc-paperiteline.

Wc-istuimen yhteyteen asennetaan käsisuihku. Pieni allas ja käsisuihku voivat olla asennettuna myös käsitukeen. Usein on toivottavaa, että wc-istuimelta ulottuu käsienpesualtaaseen ja voi pestä kädet. Katetria käyttävät henkilöt tarvitsevat tällaisen altaan. Veden lämpötila on voitava säätää yksilöllisesti. Tällainen mitoiltaan tavanomaista pienempi lisäpesuallas sijoitetaan siten, ettei se vaikeuta mahdollisten avustajien toimintaa tai tukitankojen sijoittamista.

Wc-istuimen käsituet

Wc-istuimelle siirtymistä helpotetaan tukitankojen avulla. Wc-istuimen molemmille puolille asennetaan ylös kääntyvät käsituet. Tukien etäisyys toisistaan on keskeltä keskelle 600 mm ja korkeus noin 750–800 mm lattiasta wc-istuimen korkeudesta riippuen. Saatavilla on myös korkeussäädettäviä käsitukia. Käsitukien tulee ulottua vähintään wc-istuimen etureunan linjaan, mieluiten 300 mm yli wc-istuimen etureunan linjasta.

Suositeltava käsitukimalli on sellainen, joka kiinnitetään seinään, kääntyy ylös ja jonka päässä on ala-asennossa lattiaan ulottuva tukijalka. Käsitukien tulee olla tukevia. Seinärakenteen tulee olla riittävän vahva kestääkseen tukikaiteen käytöstä aiheutuvan rasituksen. Lattiaan kiinnitettäviä tukikaiteita ei suositella. Tukikaide, joka kiinnitetään wc-istuimen vieressä olevaan lattiapylvääseen aiheuttaa esteen silloin, kun WC-istuimelle siirrytään sivulta ja siirtymisessä tarvitaan avustajaa. Ongelmia voi lisäksi aiheutua vesieristyksen rikkoutumisesta kun pylvästä pultataan lattiaan.

Rakennusvaiheessa wc-hygieniatilojen tukikahvojen kaikki mahdolliset kiinnityskohdat tulisi merkitä muistiin kahvojen mahdollista myöhempää kiinnittämistä varten.

Kuva: Wc-paperirulla voidaan kiinnittää istuimen tukikaiteeseen, jolloin se on hyvin ulottuvilla.

Lähde: Esteettömiä ratkaisuja – kuvitettu opas rakennusten suunnitteluun ja korjausrakentamiseen, Helsinki kaikille –projekti, 2006, Jyrki Heinonen

Pesuallas

Pesualtaan edessä tarvitaan vapaa tila, jonka syvyys on vähintään 1200 mm. Myös vapaan tilan leveyden on oltava vähintään 1200 mm.

Pyörätuolin käyttäjää varten tarvitaan pesualtaan alla vapaa polvitila, jonka leveys on vähintään 800 mm, syvyys 600 mm ja korkeus yleensä vähintään 670 mm. Tällöin sopiva korkeus pesualtaan yläpintaan lattiasta on noin 800 mm. On syytä huomata, että pyörätuolin käyttäjän korkeudella oleva pesuallas on täysikasvuiselle kävelevälle henkilölle liian matala.

Pyörätuolin käyttäjälle suorakaiteen muotoinen allas on yleensä käyttökelpoisempi kuin soikea tai pyöreä. Suositeltavat pesualtaan mitat ovat pituus 450 mm ja leveys 550 mm. Ulottumista pyörätuolista pesualtaaseen helpottaa sen asentaminen noin 200 mm irti seinästä, jolloin sen alle syntyy riittävän syvä polvitila. Monen käyttäjän kannalta hyvä ratkaisu on pöytätasoon upotettu pesuallas, jolloin se on mahdollista asentaa sopivalle etäisyydelle seinästä. Tällöin saadaan myös aikaan helppokäyttöistä laskutilaa.

Pesuallas kiinnitetään tukevasti seinään. Sen tulee kestää etureunaan kohdistuva vähintään 150 kg paino, koska monet liikkumisesteiset joutuvat koko painollaan tukeutumaan pesualtaan etureunaan. Pesualtaan yhteydessä tulee olla vaakasuora tukikoukku keppien tai sauvojen pitämiseksi pystyssä käsien pesun ajan.

Pesualtaan juoksuputki asennetaan riittävän korkealle. Vesikalusteissa käytetään kevyesti käsivivulla toimivaa termostaattisekoittajaa (yksiotehana). Ulottumisen helpottamiseksi voidaan käyttää tavallista pidempää vipua tai sijoittaa vipu pesualtaan etuosaan. Jossain tapauksessa voidaan valita elektronisella silmällä toimiva vesihana, jonka veden lämpötila on säädetty vakioksi, esimerkiksi 37 °C.

Kuva: Käytettäessä pohjaratkaisua, jossa tila pyörätuolia varten on vain wc-istuimen toisella puolella, käsisuihku ja pesuallas saadaan paremmin ulottuville kuin ”kaksipuolisessa” ratkaisussa. Toinen tätä vastaava tila on suunniteltu peilikuvaratkaisuna. (Invalidiliitto)

Lähde: Invalidiliitto ry, Kirsti Pesola

Esteettömän wc-tilan varusteet

Pesualtaan yläpuolelle sijoitettavan peilin sopiva korkeus on vähintään 900 mm ja leveys vähintään 400 mm. Peilin alareunan korkeus pyörätuolin käyttäjille on pesualtaan korkeudesta riippuen 800–900 mm lattiasta. Peilin yläreunan korkeus on vähintään 2000 mm.

Peilin valaisimet sijoitetaan sen molemmin puolin mieluummin kuin yläpuolelle häikäisyn estämiseksi. Altaan yläpuolella olevan peilin lisäksi on hyvä, jos esteettömässä wc-tilassa on myös kokovartalopeili. Peili ei kuitenkaan saa ulottua lattiaan saakka, jottei se särkyisi, jos siihen osuvat pyörätuolin jalkatuet. Peilin alareunan korkeus lattiasta tulee olla vähintään 300 mm.

Sähkökatkaisijat, osa seinäkoukuista, hyllyt, paperipyyhe-, saippua- ja wc-paperitelineet sijoitetaan siten, että ne tulevat myös pyörätuolia käyttävän tai lyhytkasvuisen henkilön ulottuville. Sopiva korkeus lattiasta on 850–1000 mm, vaatekoukuissa 1200 mm ja vähintään 400 mm nurkasta. Muutama koukku asennetaan lisäksi normaalikorkeuteen. Kalusteissa ja varusteissa tulee ottaa huomioon kontrastit hahmottamisen helpottamiseksi. Jäteastian tulee olla käytettävissä myös pyörätuolista. Jalalla painaen avattavaa jäteastiaa eivät liikkumisesteiset henkilöt pysty käyttämään.

Mikäli esteettömään wc-tilaan sijoitetaan hoitopöytä, tulee sen mitoituksessa ja sijoittelussa ottaa huomioon tilan esteetön käyttö. Hoitopöytä ei saa aiheuttaa törmäysvaaraa näkövammaisille. Mikäli hoitopöytä on nostettavissa seinää vasten, tulee sitä voida käyttää yhdellä kädellä ja siihen ulottua myös pyörätuolista käsin. Pyörätuolia käyttävän henkilön kannalta tulee ottaa huomioon vapaan polvitilan korkeus (vähintään 670 mm).

Hälytyslaite

Esteettömässä wc-tilassa on voitava hälyttää apua ongelmatilanteessa sekä wc-istuimelta että lattialta. Laitteen on välitettävä tieto hälytyksen kytkeytymisestä sekä näkö- että kuulovammaisille henkilöille soveltuvalla tavalla. Avunpyynnön tulee välittyä vähintään oven ulkopuolelle, mutta mieluiten suoraan valvontaan. Isommissa kohteissa tulisi olla valvontapisteissä infotaulu, josta ilmenee, mistä wc-tilasta hälytys tulee.

Hälytyspainikkeita tulee olla vähintään kaksi. Toisen wc-istuimelta saavutettavissa ja toinen n. 200 mm korkeudella lattiasta sijoitettuna siten, että siihen yltää myös lattialle lyyhistyttyä. Painonapin tulee olla helposti käytettävä. Painonapin yhteydessä tulee olla selkeä opaste ja painonapin tulee olla helposti havaittavissa. Havaitsemista helpottaa riittävän suuri koko ja erottuminen taustasta kontrastin avulla.

Alempaan hälytyspainikkeeseen voidaan myös kiinnittää naru kiertämään tilan yhtenäisesti seinää

pitkin 300 mm korkeudelle lattiasta.

Oven lukituksen tulee olla avattavissa hätätilanteissa myös ulkopuolelta. Henkilökuntaa tulee ohjeistaa hätätilanteita varten.

Esteettömän wc-tilan materiaalit

Lattiamateriaalin tulee olla märkänäkin luistamaton. Nastapintaiset keraamiset laatat eivät sovellu liikkumisesteisille henkilöille, koska nastojen väliin jäävät vettä keräävät liukkaat urat, joita pitkin keppi tai sauva voi luiskahtaa.

Seinien pintamateriaalit eivät saa kerätä pölyä.

Varusteiden materiaalit

Vetimissä, painikkeissa, tukikaiteissa, käsituissa tai vesikalusteissa ei saa käyttää nikkeli-kumi- tai keinokumipinnoitusta, sillä ne aiheuttavat kontaktiallergiaa. Esteettömien wc-tilojen sisustuksen, kalusteiden ja varusteiden kuten tukikaiteiden materiaalin on oltava mattapintainen heijastushäikäisyn estämiseksi. Tukitangon kiiltävä metallipinta saattaa olla lisäksi liian liukas märkänä tukevan otteen saamiseksi.

Värit ja valaistus

Oven tai sen karmin värin tulee muodostaa selvä kontrasti ympäröivän seinän kanssa, jotta oven voi löytää heikon näön avulla. Myös wc:n sisällä tulee käyttää värikontrastia kalusteiden ja taustan sekä seinän ja lattian värin välillä.

Valaistuksen on oltava riittävä, suositeltava yleisvalaistuksen voimakkuus on 300 lx (myös peilivalaistuksessa kasvojen korkeudella). Valo ei saa häikäistä suoraan eikä heijastumalla kiiltävien pintojen kautta. Kiiltäviä materiaaleja tulee välttää. Peilin valaisimet sijoitetaan peilin sivuille, ei yläpuolelle, häikäisyn estämiseksi.

Suihkutila esteettömässä wc-tilassa

Suihkutila voidaan sijoittaa WC-istuimen viereen siten, että se samalla toimii pyörätuolille tarvittavana vapaana tilana WC-istuimelle siirryttäessä. Suihkutilan leveys on tällöin vähintään 900 mm ja syvyys vähintään 1600 mm. Suihkutila voi mitoiltaan olla myös 1300 mm x 1300 mm. Suihkukaapit tai altaat eivät ole tässä yhteydessä käyttökelpoisia, vaan estävät tilan käytön wc-istuimelle siirryttäessä. Hyvä ratkaisu on suihkuverho. Suihkutilan seiniin kiinnitetään tukikaiteet, ainakin kahdelle seinälle, noin 900 mm korkeudelle. Pyörälavaa käyttävälle henkilölle sopiva käsijohteen korkeus on 500 mm lattiasta.

Kuva: Suihkutila voidaan sijoittaa wc-istuimen viereen jos tila on riittävän leveä. Pyörätuolille tarvittavan tilan leveys on vähintään 800 mm, suihkulle puolestaan vähintään 900 mm. Seinälle käännettävät tukikaiteet istuimen molemmin puolin ovat korkeudeltaan 800 mm lattiasta. Tukikaiteiden väli on keskeltä keskelle 600 mm. (Kumpulantie 1)

Lähde: Esteettömiä ratkaisuja – kuvitettu opas rakennusten suunnitteluun ja korjausrakentamiseen, Helsinki kaikille -projekti, 2006, Jyrki Heinonen

Suihkun vesikalusteet

Suihkussa tulisi vesisuihkun lämpötilaa ja voimakkuutta voida säätää avustajan toimesta menemättä suihkun alle. Suositeltava ratkaisu on käsisuihku, joka voidaan kiinnittää pystytangossa halutulle korkeudelle välillä 700–1900 mm lattiasta. Vesikalusteina ovat käyttökelpoisia kevyesti käsivivulla (yksiotehana) toimivat termostaattisekoittajat. Suihkussa voidaan käyttää suihkutuolia, suihkujakkaraa, pyörälavaa tai seinään kiinnitettävää, ylös käännettävää suihkuistuinta.

Kuva: Suihkutilaan asennetaan tukikaiteet ja seinältä alas käännettävä suihkuistuin. Valkoiset varusteet erottuvat hyvin taustan väristä. (Kumpulantie 1)

Lähde: Esteettömiä ratkaisuja – kuvitettu opas rakennusten suunnitteluun ja korjausrakentamiseen, Helsinki kaikille -projekti, 2006, Jyrki Heinonen

Lattian kaltevuudet ja lattiakaivo

Luiskaa ei esteettömissä wc-tiloissa pidä käyttää, sillä märkänä se on liukas ja vaarallinen. Luiskaa ei myöskään pidä sijoittaa heti esteettömän wc-tilan oven jälkeen sen ulkopuolelle. Esteetön wc-tila varustetaan lattiakaivolla. Lattian kaltevuudet suunnitellaan mahdollisimman pieniksi, kuitenkin niin, että veden virtaaminen lattiakaivoon varmistuu. Lattian enimmäiskaltevuus on 2 % (1:50). Lattiakaivo sijoitetaan siten, ettei siitä aiheudu haittaa. Se varustetaan tukevalla kannella.

Muut wc-tilat

Myös muut kuin pyörätuolin käyttäjille erityisesti mitoitetut wc-tilat tulee suunnitella liikkumis- ja toimimisesteiset henkilöt huomioon ottaen. Wc-koppien syvyyden tulee olla riittävä, jotta niitä voi käyttää joutumatta pitämään ovea auki, jos polvet tai lonkat ovat jäykät. Vapaan tilan syvyys wc-istuimen edessä tulee olla vähintään 900 mm. Wc-kopissa tulee olla myös pesuallas. Seinissä tulee olla tukikaiteet istuutumisen ja nousemisen helpottamiseksi noin 800 mm:n korkeudella lattiasta. Kaiteiden tulee ulottua 300mm pitemmälle wc-istuimen etureunasta. Värivalinnoissa tulee huomioida kontrastit havaitsemisen helpottamiseksi.

Naisia on n. 2/3 palvelukeskusten käyttäjistä. Tämä tulee ottaa huomioon tilojen suunnittelussa ja jaossa.

Wc-istuinten korkeuksia

Wc-istuimen normaalikorkeus on posliinin päälle 405 mm ja istuinrenkaan päälle 410–435 mm, renkaan rakenteesta riippuen. Henkilöille, joiden lonkat tai polvet ovat jäykät, sopivat korkeudet vaihtelevat yleensä välillä 500–550 mm. Väliaikaisesti käytettävä ratkaisu on normaalikorkuisen WC-istuimen päälle asetettava istuinkoroke. Kiinnitysmekanismiensa takia sen puhtaanapito on kuitenkin usein hankalaa.

Pesualtaan korkeuksia

Yleensä wc-tilassa, joka on tarkoitettu käveleville täysikasvuisille henkilöille, pesualtaan korkeus lattiasta yläreunaan on noin 950 mm. Toisaalta lapsi tai lyhytkasvuinen aikuinen ei ulotu keskimittaisen kävelevän henkilön korkeudelle asennettuun pesualtaaseen. Lyhytkasvuisen aikuisen henkilön kannalta sopiva pesualtaan korkeus on yksilöllinen ja voi vaihdella 500–800 mm lattiasta. Tilavassa, usean pesualtaan wc-tilassa tulee asentaa yksi pesuallas alemmas, noin 700 mm:n korkeudelle lapsia ja lyhytkasvuisia aikuisia varten.

Tarkistuslista

Esteetön wc

Onko wc-tilan opaste sijoitettu seinään oven avautuvalle puolelle? (silmän korkeudelle 1400–1600 mm, selkeä ja suurikokoinen opaste)

Onko esteetöntä wc:tä?

oven vapaa leveys vähintään 850 mm,

lankavedin oven saranapuolella oven sulkemisen helpottamiseksi

ovi kevyt avata,

kynnyksen korkeus enintään 20 mm,

riittävästi vapaata tilaa (halkaisijaltaan 1500 mm),

wc-istuimen vierellä vapaata tilaa vähintään 800 mm,

wc-istuimen edessä vapaata tilaa vähintään 1200 mm,

wc-istuimen takana vapaata tilaa 300 mm,	pesualtaan edessä vapaata tilaa 1200 mm

wc-istuimessa käsituet,

wc-istuimen korkeus 480–500 mm (vähintään yhdessä esteettömässä	wc-tilassa),

pesualtaan alla vapaata polvitilaa (korkeus 670 mm, syvyys 600 mm,	leveys vähintään 800 mm),

peili sijoitettuna sellaiselle korkeudelle, että se soveltuu myös	pyörätuolinkäyttäjälle (alareuna 900 mm),

peilin yläreuna 2000,

tukikaiteet,

vaatekoukut,

valokatkaisija sijoitettu sellaiselle korkeudelle, että se soveltuu myös	pyörätuolinkäyttäjälle (850–1100 mm),

valokatkaisija erottuu kontrastina taustastaan,

kalusteet ja varusteet erottuvat kontrasteina,

lattia märkänäkin luistamaton,

toimiva hälytysjärjestelmä,

kaksi hälytyspainiketta, painikkeet sijoitettu niin, että niitä on mahdollista	käyttää wc-istuimelta ja lattialta

PUKUHUONE

Suomen rakentamismääräyskokoelma

Osa F1

"Liikkumis- ja toimimisesteisille tulee järjestää pääsy uimahallien, kylpylärakennuksien, kuntoutus- ja hoito- ja huoltolaitosten, palvelutalojen ja palvelukeskusten uima-altaaseen. Näissä rakennuksissa myös sauna-, pesuhuone- ja pukuhuonetiloja on suunniteltava liikkumis- ja toimimisesteisille soveltuviksi."

Pukuhuoneen sijainti ja mitoitus

Pääsy esteettömään pukuhuoneeseen järjestetään suoraan aulasta, käytävästä tms. tilasta, jotta myös toista sukupuolta edustava avustaja voi olla mukana. Pukuhuoneen yhteydessä tulee olla esteetön wc-tila.

Esteetön pukuhuone mitoitetaan pyörätuolin vaihtoa suihkupyörätuoliin ja avustajan mukanaoloa ajatellen. Pyörätuolin käyttäjälle mitoitettu pukuhuone on kooltaan vähintään 2100 mm x 2100 mm.

Pukuhuoneen kalusteet ja varusteet

Liikkumis- ja toimimisesteisille soveltuvat pukeutumispaikat voivat sijaita tavanomaisen pukuhuoneen yhteydessä silloin, kun pukukaapit mitoitetaan ottaen huomioon apuvälineiden tilantarve.

Pukukaappien eteen tulee mitoittaa tilaa vähintään 1500 mm. Tilassa tulee olla pukeutumispenkki, jonka korkeus on 500 mm, leveys 600–700 mm ja pituus vähintään 1200 mm. Penkin pituuden tulee olla 2100 mm, jos avustaja pukee tai jotta voi pukeutua tai riisuutua pitkällään. Penkin tulee olla pehmustettu ja seinään on kiinnitettävä tarpeelliset tukikahvat. Penkkiä ei tule sijoittaa pukukaapin eteen.

Vaatekoukkujen tulee olla myös 1200 mm korkeudella. Käsijohteet sijoitetaan 500 mm ja 900 mm korkeudelle. Alempi käsijohde tarvitaan ns. pyörälaudalla liikkumista varten. Käsijohteen tulee olla märkänäkin luistamatonta ja kiiltämätöntä ainetta, joka ei aiheuta kosketusallergiaa. Pistorasiat tulee sijoittaa niin, että niiden käyttö on mahdollista myös pyörätuolista käsin. Sopiva korkeus on 400–1100 mm lattiasta. Peilin alareuna tulee olla vähintään 300 mm lattiasta ja yläreunan korkeus 2000 mm.

Esteettömässä pukuhuoneessa tulee olla hälytysjärjestelmä avun saamiseksi.

Tarkistuslista

Pukuhuone

Onko oven vapaa leveys vähintään 850 mm ja kynnyksen korkeus enintään 20 mm?

Lattia ei saa olla märkänäkään liukas.

Onko yhtenäisiä tukikaiteita liikkumisen helpottamiseksi?

Helpottavatko kontrastit tilan hahmottamista?

Ovatko säilytyslokerot käytettävissä myös pyörätuolista?

Pukukaapeissa liukuovet?

Onko peili sopivalla korkeudella myös pyörätuolin käyttäjiä, lapsia ja lyhytkasvuisia henkilöitä ajatellen? (puolipeilin alareuna 900 mm lattiasta, yläreuna 2000 mm lattiasta)

Onko pistorasioita korkeudella 400–1100 mm ?

Onko vaatekoukkuja 1100–1400 mm korkeudella lattiasta?

Onko penkkiä pukeutumiseen makuulla (korkeus 500 mm, pituus 2100 mm)?

Onko hälytysjärjestelmää avun saamiseksi?

PESUHUONE

Suomen rakentamismääräyskokoelma

Osa F1

"Liikkumis- ja toimimisesteisille tulee järjestää pääsy uimahallien, kylpylärakennuksien, kuntoutus- ja hoito- ja huoltolaitosten, palvelutalojen ja palvelukeskusten uima-altaaseen. Näissä rakennuksissa myös sauna-, pesuhuone- ja pukuhuonetiloja on suunniteltava liikkumis- ja toimimisesteisille soveltuviksi."

Pesuhuoneen mitoitus

Liikkumis- ja toimimisesteisille soveltuvat väljästi mitoitetut pesutilat, jotka varustetaan käsijohteilla, suihkuistuimilla, termostaattisekoittimilla ja käsisuihkuilla. Pyörätuolin käyttäjälle soveltuvan pesupaikan leveys on vähintään 1300 mm (suihkupyörätuolia ja avustajaa varten) tai kaksi tavanomaista suihkupaikkaa yhdistettynä ilman väliseinää. Pesupaikkojen sijoittelussa ja mitoituksessa tulee huomioida myös kätisyys.

Pesuhuoneessa tarvitaan vapaata kääntymistilaa suihkupyörätuolin pyörähdysympyrän mukaan halkaisijaltaan vähintään 1500 mm. Pesuhuoneen pesualtaista ainakin yksi suunnitellaan pyörätuolin käyttäjälle soveltuvaksi.

Pesuhuoneen kalusteet ja varusteet

Jos henkilö tarvitsee paljon apua peseytymiseen, tarvitaan pesulaveri, jolla voi olla pitkällään. Taso ei saa olla kova. Se voi olla seinälle käännettävää mallia tilan säästämiseksi. Laverin leveys on 600 – 700 mm, korkeus 500 mm ja pituus 2100 mm.

Käsijohteet sijoitetaan 500 mm ja 900 mm korkeudelle. Alempi käsijohde tarvitaan ns. pyörälaudalla liikkumista varten. Käsijohteen tulee olla märkänäkin luistamatonta ja kiiltämätöntä ainetta, joka ei aiheuta kosketusallergiaa.

Värit ja valaistus

Oven tai sen karmin värin tulee muodostaa selvä kontrasti ympäröivän seinän kanssa, jotta oven voi löytää heikon näön avulla. Pesuhuoneessa tulee käyttää värikontrastia kalusteiden ja taustan sekä seinän ja lattian värin välillä. Suihkupaikkojen tulee erottua kontrastina muusta ympäristöstä. Pesutiloissa liikutaan usein ilman silmälaseja, jolloin kontrastien käyttö tilan hahmottamisen helpottamiseksi on erityisen tärkeää.

Valaistuksen on oltava riittävä, suositeltava yleisvalaistuksen voimakkuus on 300 lx. Valo ei saa häikäistä suoraan eikä heijastumalla kiiltävien pintojen kautta. Kiiltäviä materiaaleja tulee välttää.

ks.	Suihkutila esteettömässä hygieniatilassa

Materiaalit

Tarkistuslista

Pesuhuone

Onko oven vapaa leveys vähintään 850 mm ja kynnyksen korkeus enintään 20 mm?

Lattia ei saa olla märkänäkään liukas.

Onko yhtenäisiä tukikaiteita liikkumisen helpottamiseksi?

Helpottavatko kontrastit tilan hahmottamista?

Onko pitkää penkkiä pesemiseen? (leveys 600 – 700 mm, korkeus 500 mm ja pituus 2100 mm)

Suihkupyörätuoli lainattavissa

Onko suihkuistuinta (kiinteä, seinälle kääntyvä, 500 mm korkeudella)?

Pesuaineteline 900 mm korkeudella

SAUNA

Suomen rakentamismääräyskokoelma

Osa F1

"Liikkumis- ja toimimisesteisille tulee järjestää pääsy uimahallien, kylpylärakennuksien, kuntoutus- ja hoito- ja huoltolaitosten, palvelutalojen ja palvelukeskusten uima-altaaseen. Näissä rakennuksissa myös sauna-, pesuhuone- ja pukuhuonetiloja on suunniteltava liikkumis- ja toimimisesteisille soveltuviksi."

Saunan opaste

Saunatilat tulee merkitä selkein opastein, jotka soveltuvat myös näkövammaisille henkilöille. Oven viereen sijoitetaan opaste silmän korkeudelle (1400–1600 mm), oven aukeamispuolelle. Tekstin lisäksi käytetään kuvasymboleja. Opasteessa tulee käyttää kohokuvioita ja selkeitä kontrasteja. Parhaiten näkyy musta teksti valkoisella pohjalla. Opaste on myös valaistava hyvin. Käytettäessä pistekirjoitusta, se sijoitetaan visuaalisen opasteen alle 1300–1400 mm korkeudelle lattiasta. Mikäli opaste on käännetty kaltevaan asentoon, on sopiva sijoituskorkeus 900–1100 mm.

Saunan ovi

Saunan oven tulee olla kynnyksetön ja oven vapaan leveyden vähintään 850 mm. Oven tulee olla kevyt avata ja sulkea. Lasiovet jaetaan puitteilla pienempiin osiin hahmottamisen helpottamiseksi.

Lasiovessa tulee olla kontrastimerkinnät. Lasioven alaosassa tulisi olla myös kestävä kiinteä osa suojaamassa ovea (esim. suihkupyörätuolin aiheuttamat kolhut).

Oven vetimet tehdään puusta. Oven aukaisemiseen tarvittava vedin sijoitetaan 900–1000 mm korkeudelle lattiasta. Paras on myös pitkä pystysuora vedin, josta saa otteen haluamaltaan korkeudelta. Oven sulkemiseksi vetämällä kiinnitetään oven saranapuolelle lisäksi vaakasuuntainen puinen lankavedin 800 mm korkeudelle lattiasta.

Saunan mitoitusperiaatteet

Julkisen tilan saunaan on mahduttava kerrallaan vähintään kaksi pyörätuolia. Tiloissa, joissa on useita saunoja rinnakkain, järjestetään kuhunkin saunaan tilaa pyörätuoleille.

Käytettäessä tavanomaisia laude- tai kiuaskorkeuksia tarvitaan liikkumisesteisille henkilöille pinta-alaltaan suurempi sauna kuin yleensä. Sauna tulee suunnitella niin tilavaksi, että siellä mahtuu kääntymään suihku- tai saunapyörätuolilla (Ø 1300). Julkisen tilan saunaan on mahduttava kerrallaan vähintään kaksi pyörätuolia.

Luiska ei sovellu saunatiloihin.

Lauteiden mitoitus

Lauteilla on voitava maata pitkällään. Laudepituuden tulee olla vähintään 2100 mm. Laudesyvyyden tulee olla tavallista suurempi (esimerkiksi 1000 mm), jos lauteilla on voitava istua jalat suorana tai muuten siten, että myös jalat ovat lauteella.

Pyörätuolia käyttävän henkilön on helpompi päästä lauteille, jos alin laude on pyörätuolin istuinosan kanssa lähes samassa tasossa eli noin 500 mm lattiasta. Lauteelta toiselle siirtyminen käsivoimin on mahdollista, jos lauteiden väli on korkeussuunnassa enintään 300 mm. Tavanomainen laudetasojen istuinkorkeus on 450 mm. Henkilöille, joiden polvet tai lonkat ovat jäykät, soveltuva istuinkorkeus on 500–550 mm.

Lauteen etureuna tulee pyöristää. Lauteiden rakenteissa ei saa olla teräviä särmiä tai ulkonemia. Näkyvillä ei saa olla metalliosia, jotka kuumentuessaan aiheuttavat palovammariskin. Lauteet tehdään oksattomasta, huokoisesta ja käsittelemättömästä puulajista. Lauteen etureunan erottuminen kontrastina helpottaa hahmottamista.

Saunan lattia

Saunan lattia ei saa olla märkänäkään liukas. Sen tulee olla helposti puhdistettavissa. Irrallisia lattiaritilöitä ei tule käyttää. Kiinteän puuritilän rakojen leveys saa olla enintään 5 mm ja säleiden särmät on pyöristettävä.

Saunan kiuas

Sauna / löylyhuone tulee suunnitella siten, että lämpö jakautuu tasaisesti. Kiuas voidaan sijoittaa lattiatason alapuolelle, jolloin kiuaskivet tulevat lattian tasoon, käyttää tasokiuasta, laudenostinta tai sauna voidaan toteuttaa kiertoilmaperiaatteella.

Mikäli käytetään tavanomaista kiuasta, löylyyn on päästävä ylös lauteille. Kiuas suojataan puurakenteella palovammojen estämiseksi. Erityisesti pyörätuolia käyttävän henkilön jalat ovat vaarassa, joten suojaavaa rakennetta tulee sijoittaa myös alemmaksi.

Sauna voidaan suunnitella siten, että löyly saadaan ulottumaan alimmille lauteille, jolloin korkealle sijoitettuja lauteita ei tarvita lainkaan. Tässä ratkaisussa vältytään myös lauteille nousemiselta, joka on usein hankalaa iäkkäille henkilöille. Kiukaan upottaminen edellyttää riittävän suurta syvennystä lattiassa. Syvennyksen koossa tulee ottaa huomioon myös puhtaanapito. Kiuassyvennyksen tulee olla riittävän tilava ja varustettu lattiakaivolla.

Vaihtoehtoisesti saunan lattia voidaan suunnitella kiukaan korkeuden verran pesuhuoneen lattiaa alemmas ja sijoittaa ritilämäinen lattia pesuhuoneen lattian kanssa samaan tasoon. Tässä ratkaisussa tarvitaan ainoastaan penkkimäiset lauteet.

Löylyn heittäminen voidaan ratkaista myös painikkeen avulla. Palvelukeskuksien asiakkaista osalla on mukana avustaja, joka ei ole mukana löylyssä. Hänen työtään helpottaa, mikäli löylyä voi heittää esimerkiksi kiukaan päällä olevan hanaa säätelemällä, löylytilan ulkopuolelta.

Varusteet

Portaat lauteille

Lauteille tulee olla matalat askelmat, mieluummin kulkusuuntaan suoraan saunan ovelta. Portaan leveyden tulee olla 600 mm, kun lauteille nousemisessa on voitava pitää kiinni käsijohteista molemmilta puolilta. Käytettäessä kainalo- tai kyynärsauvoja tulee portaan leveyden olla 900 mm.

Portaan askelman etenemän pituus tulee olla vähintään 300 mm. Jos polvet tai lonkat ovat jäykät, nousujen enimmäiskorkeuden tulisi olla 120 mm. Tällöin sopiva etenemän pituus on 390 mm.

Pystytuki

Tasapainon säilyttämistä helpottava rakennelma on pystytuki, joka ulottuu portaan yläpäässä lattiasta kattoon.

Laudehissi

Laudehissi voi olla taso, joka nousee ja laskee ja jolle ajetaan suihku- tai saunatuolilla. Löylyssä käytettävän pyörätuolin tulee olla pinnoiltaan puuta ilman näkyviä metalliosia, ei kuumenevaa muovia tms. Vaihtoehtona on puupenkkiä /-sohvaa muistuttava laudehissi, johon istutaan sen ollessa lattian tasossa. Hissi nousee löylytasoon pneumaattisesti vipusäädintä kääntämällä. Laudehissiä käytettäessä on kiinnitettävä erityistä huomiota turvallisuuteen.

Valaistus

Saunassa tulisi olla tunnelmallinen valaistus. Pesuhuoneen ja saunan valaistustasojen ero ei saa olla häiritsevän suuri. Valoa tulee olla kuitenkin lauteille johtavilla portailla, jotta lauteille kulkeminen on turvallista. Valon tulee olla sävyltään lämmin eikä se saa aiheuttaa häikäisyä. Tilojen hahmottamista voidaan helpottaa käyttämällä tummuuseroja rakennusosien, rakenteiden ja kalusteiden sekä niiden taustan välillä.

Tarkistuslista

Sauna

Onko oven vapaa leveys vähintään 850 mm?

Erottuuko saunan ovi kontrastina seinästä?

Onko lasiovessa kontrastimerkinnät?

Onko saunan ovessa pitkä pystysuora vedin?

Lattia ei saa olla märkänäkään liukas.

Onko yhtenäisiä tukikaiteita liikkumisen helpottamiseksi?

Onko käsijohteita portaan molemmin puolin?

Helpottavatko kontrastit ja valaistus tilan hahmottamista?

Onko riittävästi vapaata tilaa kahdelle pyörätuolille?

Onko tilaa kääntymiseen pyörätuolilla? (Ø 1300)

Onko saunapyörätuolia lainattavissa?

Onko kiuas suojattu?

UIMA-ALLASTILAT

Suomen rakentamismääräyskokoelma

Osa F1

"Liikkumis- ja toimimisesteisille tulee järjestää pääsy uimahallien, kylpylärakennuksien, kuntoutus- ja hoito- ja huoltolaitosten, palvelutalojen ja palvelukeskusten uima-altaaseen. Näissä rakennuksissa myös sauna-, pesuhuone- ja pukuhuonetiloja on suunniteltava liikkumis- ja toimimisesteisille soveltuviksi."

Uima-altaan reunalle varataan vapaata tilaa pyörätuoleja varten. Reunan pintamateriaali ei saa olla liukas ja allastasanteen on hyvä viettää poispäin altaasta. Tällä estetään pyörätuolin rullaaminen vahingossa altaaseen.

Opasteet

Opasteiden tulee olla selkeitä, riittävän suurikokoisia ja niissä tulee ottaa huomioon selkeät kontrastit. (Allastiloissa liikutaan usein myös ilman silmälaseja.) Myös paluureitti allastiloista pesutiloihin tulee opastaa selkeästi.

(ks. Opasteet)

Vedenpinta ja veden syvyys

Altaaseen meno ja sieltä nouseminen on helpointa, jos vedenpinta on ympäröivän allastasanteen tasossa ja porrasaskelmia tarvitaan mahdollisimman vähän. Näkövammaisia uimareita varten voidaan altaaseen tehdä kääntymiskäskyn antavat vesisuihku- tai äänimerkit.

Uima-altaaseen laskeudutaan aina altaan matalasta päästä. Veden syvyys altaan eri kohdissa ja altaan tasoerot merkitään ja ilmoitetaan selvästi. Suositeltava veden syvyys altaan matalassa päässä on 1200 mm ja syvässä päässä noin 1800 mm. Altaan pohja ei saa luistaa.

Käsijohteet

Käsijohteet ohjaavat portaalle ja allashissille ja estävät putoamisen altaaseen. Ne vähentävät myös liukastumisvaaraa liikkumisesteisille tarkoitetun veteenmenopaikan ympärillä.

Vedessä liikkumista helpottavat käsijohteet upotetaan altaan seinään niin, ettei käsijohde ulkone altaan yläreunan linjasta. Halkaisijaltaan 30–40 mm paksuiset käsijohteet kiinnitetään 50–100 mm vedenpinnan alapuolelle. Altaaseen tulisi myös asentaa pystysuuntaisia käsijohteita, jotka tarjoavat helpomman käsiotteen osalle käyttäjistä. Käsijohde voi kiertää koko altaan tai vähintään yhden päädyn ja sivun.

Portaat, allashissi ja luiska

Loivat portaat ja allashissi ovat suositeltavin yhdistelmä altaaseen menemiseksi. Itsenäisesti liikkuvat henkilöt pääsevät altaaseen loivia, käsijohtein varustettuja portaita pitkin. Portaat sijoitetaan varsinaisen uintialueen ulkopuolelle, altaan pitkän sivun suuntaisesti, sen matalaan päähän.

Portaissa tulee olla käsijohteet kahdella korkeudella (700 mm ja 900 mm), portaan molemmin puolin. Portaan leveyden tulee olla 600 mm, jotta molemmista käsijohteista voi pitää kiinni samanaikaisesti. Askelman nousun tulee olla 120–150 mm ja etenemän 320–390 mm. Askelmien nousun ja etenemän tulee olla oikeassa suhteessa toisiinsa, 2 x nousu + etenemä = 630 mm. Askelmien etenemissä tulee olla kontrastimerkinnät

Allashissin tai nostimen tulee olla omatoimisesti käytettävä. Hissi sijoitetaan varsinaisen uintialueen ulkopuolelle, altaan matalaan päähän, mahdollisimman lähelle pukuhuoneita. Hissitaso on yläasennossaan altaan ympäristön tasossa, vedenpinnan yläpuolella. Laskeutuessaan hissin tulee painua riittävän syvälle veden alle (1300 mm veden pinnasta), jotta uimari pääsee vaivattomasti liikkeelle. Pysähdystason on hyvä olla säädettävissä, jotta käyttäjä voi pysäyttää hissin vedessä haluamalleen syvyydelle. Hississä on avattava portti ja allashissin ympärille sijoitetaan esimerkiksi irrotettavat suojakaiteet. Veteen laskeuduttaessa käytetään suihkupyörätuolia. Allashissin kohdalla altaan syvyys on 1300 mm.

Henkilönosturi on kallis apuväline, jota ei pysty käyttämään omatoimisesti. Sen käytössä voidaan tarvita usein kaksikin avustajaa. Nosturi vie tilaa allashuoneessa ja aiheuttaa törmäysvaaran näkövammaisille. Monet jättävät uimisen, koska henkilönosturin käyttö koetaan kiusallisena ja hankalana. Suositeltavin ratkaisu on vedenpaineella toimiva nostotasotyyppinen allashissi.

Altaaseen johtavan luiskan käyttöön liittyy aina liukastumisvaara. Luiska vaatii myös paljon tilaa. Luiskan on oltava loiva ja varustettu käsijohteilla molemmin puolin. Luiskan pinnan tulee olla karhennettu. Luiska on raskas käyttää suihkupyörätuolilla eikä uusia luiskia tulisikaan rakentaa altaisiin.

Altaan pinta ei saa olla karhea. Vanhoilla ihmisillä iho on erityisen ohut ja menee helposti rikki, samoin monilla vammaisilla henkilöillä. Allashuoneissa ei saa olla tasoeroja. Lattiassa saa olla kaltevuutta vain sen verran kuin veden johtamiseksi pois on tarpeen (2%). Luiskia ei saa olla allashuoneissa sillä ne ovat märkinä liukkaita ja aiheuttavat tapaturmavaaran.

Materiaalit ja värit

Vaaleat värit lisäävät valoisuutta. Eri pintojen ja rakenteiden erottaminen toisistaan värien tummuuseron avulla helpottaa toimintaa. Allastiloissa liikutaan usein ilman silmälaseja, jolloin kontrastien merkitys kasvaa entisestään. Materiaalivalinnoissa tulee ottaa huomioon puhdistettavuus.

Allastilojen lattiat eivät saa olla märkänäkään liukkaita. Altaan reuna tulee merkitä värin tummuuserolla ja materiaalikontrastilla. Loiskekourun ritilä toimii usein reunamerkintänä. Uima-altaan yksityiskohtien tulee olla turvallisia ja laitteiden helppokäyttöisiä.

Valaistus

Allastilojen valaistuksen tulee olla riittävän tehokas, tasainen ja häikäisemätön. Valaistuksen tulisi olla säädettävissä. Allastiloissa valon suora häikäisy ja häikäisevä peiliheijastuminen vedenpinnan kautta estetään. Uima-allasvalaisimet vedenpinnan alla tasaavat valaistusta ja estävät pintaheijastuksen. Vedenpinnan erottuminen on tärkeää. Turvallisuuden kannalta on tärkeää, että veden pinnan alle näkee. Pintakiilto ei estä näkemistä, kun altaassa on vedenalainen valaistus.

Jaloteräsaltaissa vesi näyttää tummalta, koska altaan pinta ei heijasta valoa vaalean pinnan tavoin. Allasta tulee valaista veden alta.

Kuunteluolosuhteet

Kuunteluolosuhteet pyritään tekemään miellyttäviksi vaimentamalla taustamelua ja estämällä äänten liiallinen kaikuminen.

Kuva: Altaan reuna (vesikouru) erottuu kontrastina. (Jakomäen uimahalli).

Lähde: Kynnys ry, Niina Kilpelä

Tarkistuslista

Uima-allastilat

Lattia ei saa olla märkänäkään liukas.

Onko yhtenäisiä tukikaiteita liikkumisen helpottamiseksi?

Onko loivaa porrasta altaaseen?

Onko porrasaskelmien reunoissa kontrastiraidat?

Onko käsijohteita portaan molemmin puolin?

Onko allasnostinta tai hissiä?

Onko allasnostin tai hissi käytettävissä omatoimisesti?

Helpottavatko kontrastit ja valaistus tilan hahmottamista?

Erottuvatko altaan reunat kontrastina muusta ympäristöstä?

Onko valaistus tasainen ja häikäisemätön?

Onko allas valaistu vedenpinnan alapuolelta?

Onko altaan reunalla riittävästi vapaata tilaa pyörätuoleille?

Onko tilan opasteet läheltä katsottavissa? (silmän korkeudella 1400–1600 mm, selkeä ja suurikokoinen opaste, symbolit, kohokuviot)

Onko selkeää opastusta myös pesutiloihin palattaessa?

RYHMÄLIIKUNTATILAT

Tilan opasteissa on otettava huomioon riittävän suuri koko, selkeys ja kontrastit. Oven tulee olla selkeästi hahmotettavissa seinästä ja kulkuväylien riittävän leveitä myös apuvälineitä käyttäviä henkilöitä ajatellen. Kontrasteilla voidaan helpottaa tilan hahmottamista. Ovi erottuu seinästä joko kontrastina eroavana ovilevyn pintana tai listoituksen avulla. Jalkalistoituksella tai kontrastillaan toisista poikkeavalla seinän värillä helpotetaan tilan hahmottamista. Peilien käytössä tulee ottaa huomioon niiden sijoittelu ja asennus niin, ettei niitä erehdy luulemaan kulkuaukoiksi.

Yleisvalaistuksen voimakkuuden tulee olla 500 lx. Kuntoilutilassa valoa tarvitaan turvalliseen toimintaan tilassa. Tilassa voidaan olla selällään, jolloin tulee ottaa huomioon, etteivät kirkkaat lamput näy silmiin. Myös kirkkaiden lamppujen näkyminen tilassa mahdollisesti olevista peileistä tulee estää.

Kuunteluolosuhteet pyritään tekemään miellyttäviksi vaimentamalla taustamelua ja estämällä äänten liiallinen kaikuminen. Ryhmäliikuntatiloissa suositellaan käytettävän induktiosilmukkaa ja äänentoistolaitteita.

Kuntosalissa laitteiden sijoittelussa tulee ottaa huomioon riittävä vapaa tila myös apuvälineiden käyttöä ajatellen. Laitteita tulee voida säätää korkeussuunnassa. Säätölaitteiden tulee olla 800–100 mm korkeudella ja niitä tulee voida käyttää myös heikoilla voimilla.

Ryhmäliikuntatilojen ja kuntosalien yhteydessä olevien pukuhuoneiden ja pesuhuoneiden tulee soveltua myös liikkumis- ja toimimisesteisille henkilöille. Pukuhuoneiden yhteydessä tulee olla esteetön wc. Esteettömyys otetaan huomioon tilan mitoituksessa, varusteissa ja kalusteissa. Osan kalusteista ja varusteista tulee soveltua myös pyörätuolia käyttävälle henkilölle. Yleisvalaistuksen voimakkuus pukutiloissa tulee olla 300 lx.

(ks. Opasteet)

Tarkistuslista

Ryhmäliikuntatilat

Onko oven vapaa leveys vähintään 850 mm?

Onko tilaa riittävästi myös apuvälineiden käyttöä ajatellen?

Onko tilassa induktiosilmukka ja toimiva äänentoistojärjestelmä?

Onko opasteita?

Helpottavatko kontrastit tilan hahmottamista?

Ks. Pukuhuone

RUOKALA- JA KAHVILATILAT

Suomen rakentamismääräyskokoelma

Osa F1

”Katsomoiden, auditorioiden, juhla-, kokous- ja ravintolasalien, opetussalien ja -luokkien ja vastaavien kokoontumistilojen on sovelluttava myös liikkumis- ja toimimisesteisten käyttöön. Näihin tiloihin asennetussa äänentoistojärjestelmässä tulee olla myös induktiosilmukka tai muu äänensiirtojärjestelmä.”

Kalusteet ja varusteet

Kalustus tulee suunnitella riittävän väljäksi ja kaikkia käyttäjiä palvelevaksi. Ruokalistojen ja hinnastojen on erotuttava hyvin ja ne on voitava lukea tiskin takaa. Ruokalistoja voidaan tehdä myös suuremmalla kirjasinkoolla tai pistekirjoituksella.

Palvelu- ja itsepalvelutiskien havaittavuutta voidaan korostaa sijoittamalla ne kontrastivyöhykkeelle (lattiamateriaali erottuu kontrastina muusta tilan lattiasta). Kalusteiden ja lattian välillä tulee olla kontrastiero. Palvelu- ja itsepalvelutiskien edessä tulee olla vähintään 900 mm leveä kulkuväylä. Tiskin korkeuden tulee soveltua sekä seisovalle että pyörätuolia käyttävälle henkilölle. Sopiva korkeus tarjotinradalle on 900 mm. Esteetön sijoittelu on otettava huomioon myös astioiden palautukseen ja jätteiden lajitteluun tarkoitetussa tilassa, jotta sen käytöstä olisi mahdollista suoriutua mahdollisimman itsenäisesti.

Ääneen vaimennus, akustiikka ja melulähteiden eristäminen ovat tärkeitä seikkoja yleisen viihtyvyyden kannalta ja ne lisäävät tilojen käytettävyyttä. Mikäli ruokala- ja kahvilatiloja käytetään myös erilaisissa yleisötilaisuuksissa, tulee ne varustaa induktiosilmukalla ja äänentoistolaitteilla. Pistorasioita varataan myös ruokailijoiden käyttöön (sähköpyörätuolin lataus, hengityskoneen käyttö).

Ruokala- ja kahvilatilojen kalusteet ks. Kokoustilat.

Valaistus

Ruokailutilassa tarvitaan sekä riittävä yleisvalaistus että valaisimet ruokapöytien päälle parantamaan ruokailijoiden valaistusolosuhteita. Pöytien paikkoja ja järjestystä saatetaan muuttaa, jolloin erillisten kohdevalaisinten asentaminen pöytien päälle voi olla vaikeaa. Tämän vuoksi ruokailutilan valaistus tulee tehdä yleisvalaistuksena. Sopiva yleisvalaistusvoimakkuus on 300 lx.

Tarkistuslista

Ruokala- ja kahvilatilat

Lattiamateriaali (kova, tasainen ja märkänäkin luistamaton)

Onko palvelutiskien havaittavuutta helpotettu sijoittamalla ne kontrastivyöhykkeelle?

Onko palvelutiskin / noutopöydän korkeus enintään 900 mm?

Onko esteetön pääsy pöydän ääreen?

Onko erikorkuisia istuimia ja pöytiä?

Onko astioiden palautuspisteessä otettu huomioon saavutettavuus?

Valaistus (vähintään 300 lx)

Onko kalusteiden ja lattian välillä kontrastiero, erottuvatko kalusteet?

Onko induktiosilmukkaa? (äänentoistojärjestelmä, asianmukaisesti merkitty, käyttöohjeet)

ASIAKASPALVELUTILAT

Vanhusten palvelukeskuksessa erilaisia asiakaspalvelutiloja ovat esimerkiksi kampaamo, jalka- ja käsihoidon tilat, fysioterapia ja hierojan tilat.

Asiakaspalvelutilan oven tulee erottua kontrastina seinästä. Opasteiden tulee olla selkeitä, riittävän suurikokoisia ja niissä tulee olla hyvät kontrastit.

(ks. Opasteet)

Asiakaspalvelutiloissa tulee olla riittävästi vapaata tilaa myös apuvälineitä käyttäviä henkilöitä ajatellen. Kalusteiden tulee soveltua myös liikkumisesteisille henkilöille. Istuimissa tulee olla selkä- ja käsinojat. Tarjolla tulee olla myös tavallista korkeampia istuimia (istuinkorkeus 550 mm). Hoitopöydissä tulee olla korkeudensäätö helpottamaan siirtymistä pyörätuolista.

Tiloissa tulee olla käytettävissä palvelusilmukka kommunikoinnin helpottamiseksi. Huoneen akustiikkaan tulee kiinnittää erityistä huomiota. Asiakaspalvelutilojen lähellä tulee olla myös esteetön wc-tila.

Kalusteiden sijoittelussa tulee otetaan huomioon myös vastavalon välttäminen keskustelutilanteissa, jotta huulilta lukeminen kuulemisen tueksi onnistuu. Keskustelun aikana tapahtuva papereiden lukeminen tai näyttöpäätteen ääreen kääntyminen estää myös huulilta lukemisen. Valaistus ei saa aiheuttaa häikäisyä. Valaistuksessa on otettava huomioon mahdollinen häikäisy myös hoitopöydällä makaavaa henkilöä ajatellen. Hoitohenkilökunnan kannalta yleisvalaistuksen voimakkuuden tulisi olla 500 lx.

Asiakaspalvelutilojen yhteydessä olevissa pukeutumistiloissa tulee ottaa huomioon myös liikkumis- ja toimimisesteisten tarpeet. Tilan ja sen kalusteiden sekä varusteiden tulee soveltua kaikille. Vapaata tilaa tulee olla vähintään pyörätuolin kääntymisympyrän verran (1500 x 1500 mm). Yleisvalaistuksen voimakkuus pukutiloissa tulee olla 300 lx.

Tarkistuslista

Asiakaspalvelutilat

Onko oven vapaa leveys vähintään 850 mm?

Onko tilaa riittävästi myös apuvälineiden käyttöä ajatellen?

Onko tilassa palvelusilmukka?

Onko opasteita?

Helpottavatko kontrastit tilan hahmottamista?

Onko lähellä esteetöntä wc:tä?

JUHLASALIT, AUDITORIOT JA KOKOUSTILAT

Suomen rakentamismääräyskokoelma

Osa F1

”Katsomoiden, auditorioiden, juhla-, kokous- ja ravintolasalien, opetussalien ja -luokkien ja vastaavien kokoontumistilojen on sovelluttava myös liikkumis- ja toimimisesteisten käyttöön. Näihin tiloihin asennetussa äänentoistojärjestelmässä tulee olla myös induktiosilmukka tai muu äänensiirtojärjestelmä. Milloin kokoontumistila on varustettu kiinteillä istuimilla, pyörätuolipaikkoja on sijoitettava liikkumisesteettömien sisääntuloväylien mukaan eri istuinriveille.”

Auditorio

Auditoriolla tarkoitetaan tässä yhteydessä salia, jossa on nousevalattiainen katsomo. Auditorio on suunniteltava siten, että sekä katsomoon että puhujakorokkeelle pääsevät vaivatta myös liikkumisesteiset henkilöt. Sekä auditorion etu- että takaosaan on päästävä esteettömästi luiskan, pyörätuolihissin tai hissin avulla.

Esteettömät paikat auditoriossa

Liikkumisesteiset henkilöt voivat istua tasanteella sekä salin eturivissä että takarivissä. Paikkojen tulee olla mukavassa katselusuunnassa, ei pelkästään rivin reunassa vaan myös keskipaikkeilla, sillä moni liikkumisesteinen henkilö ei pysty kääntämään päätään. Tilaa sekä salin takarivissä että eturivissä on oltava riittävästi, jotta pyörätuolirivin voi ohittaa myös pyörätuolilla. Tilaa tarvitaan pyörätuolille 1400 mm ja ohitukseen lisäksi 900 mm eli yhteensä vähintään 2300 mm syvä tila.

Tasanteelle voidaan pyörätuolien lisäksi sijoittaa irtotuoleja samaan ryhmään kuuluvia henkilöitä varten. Tällöin tulee olla saatavissa myös tavallista korkeampia istuimia niiden henkilöiden käyttöön, joilla on jäykät polvet tai lonkat. Istuimien edessä voidaan käyttää jalkajakkaraa, jottei pitkään istuttaessa jalkojen verenkierto häiriintyisi. Tässä tapauksessa jaloille tarvitaan enemmän tilaa kuin tavallisessa tuolissa istuttaessa. Sopiva mitta tuolin selkänojasta eteenpäin on 1200 mm.

On syytä huomata, että pyörätuolissa istuvat ihmiset ovat yleensä tavallista istuinta korkeammalla. Istuimet tulee sijoittaa tasanteelle yhteen riviin, ei toistensa taakse, koska tavallisilta istuimilta ei näe, mikäli edessä istuu täysikasvuinen henkilö pyörätuolissa tai korkeassa tuolissa.

Auditorion pöydät

Auditoriossa on oltava säädettäviä pöytiä pyörätuolin käyttäjiä varten. Tilaa on oltava riittävästi auditorion etuosassa, jotta pyörätuolissa istuva henkilö pöytineen mahtuu paikalleen. Ylärivissä olevissa pyörätuolin tai korkean tuolin käyttäjille tarkoitetuissa pöytätasoissa on oltava oikein mitoitettu korkeus ja vapaa polvitila.

Auditorion portaat

Auditorion portaissa tulee olla asianmukaiset käsijohteet ja etenemien kärjissä selkeät kontrastit. Askelmat tulee valaista, jotta ne on mahdollista havaita kun auditorio on pimennetty.

Puhujakoroke, puhujanpönttö

Auditoriossa on päästävä myös puhujan paikalle esteettömästi. Puhujankorokkeelle on päästävä oikein mitoitettua luiskaa tai pyörätuolihissiä käyttäen. Korkea puhujanpönttö ei sovellu pyörätuolin käyttäjille tai lyhytkasvuisille henkilöille. On mahdollista käyttää nousevaa ja laskevaa puhujanpönttöä, jonka lattia on nostotaso.

Näyttämötilat ja näyttämöön liittyvät aputilat

Näyttämölle tulee olla esteetön pääsy. Induktiosilmukan kuuluvuusalueen tulee kattaa myös näyttämötilat. Näyttämöön liittyvien aputilojen, kuten esimerkiksi pukeutumistilojen ja esiintyjien lämpiöiden, tulee soveltua myös liikkumis- ja toimimisesteisille henkilöille.

Kirjoitustulkin paikka auditoriossa

Huonokuuloiset ja kuuroutuneet voivat tarvita kirjoitustulkin apua seuratessaan esitystä. Auditorion etuosassa on oltava tilaa myös kirjoitustulkille pöytineen. Valkokankaita tarvitaan mieluimmin kolme, jolloin yksi voidaan varata kirjoitustulkin käyttöön.

Kokoushuoneet

Kokoushuoneiden kalustus tulee järjestää niin, että kaikkien kasvot ovat näkyvillä huulilta lukemisen helpottamiseksi. Pöytä tulee valita siten, että sen jalkarakenne ei estä vapaan polvitilan muodostumista.

Kokoustilojen läheisyydessä tulee olla riittävä määrä sekä tavanomaisia että esteettömiä wc-tiloja.

Kokouspöydän mitoitus

Jos kokoushuoneessa on suuri pöytä keskellä, se mitoitetaan pyörätuolin käyttäjien toiminnallisten vaatimusten mukaisesti. Sopiva pöydän korkeus on pyörätuolin käyttäjille 750–800 mm lattiasta. Polvitilan korkeuden tulee olla vähintään 670 mm ja syvyyden 600 mm. Polvitilan leveyden tulee olla vähintään 800 mm, mikäli pöydän ääreen pääsee ajamaan pyörätuolilla kohtisuoraan. Ulkoneva klaffi pöydän päässä voi mahdollistaa pöydän käytön pyörätuolissa istuen myös silloin, kun pöydän polvitila on muilta osin liian matala.

Pyöreä pöytä vaatii enemmän tilaa kuin suorakaiteen muotoinen. Pyöreä pöytä on kuitenkin pyörätuolin käyttäjän kannalta hyvä ratkaisu, mikäli pöydässä on vain yksi jalka keskellä ja pöytä on riittävän tukeva sekä kestää reunaan nojaamista keikahtamatta. Pyörätuolissa istuva henkilö voi valita vapaasti paikkansa, jos vain tila pöydän ympärillä riittää. Pyöreän pöydän ääressä kaikkien kasvot ovat myös paremmin näkyvillä, jolloin huulilta luku on helpompaa.

Kuva: Kokouspöydässä tarvitaan pyörätuolille tilaa leveyssuunnassa 800 mm. Sopiva pöydän korkeus on 750–800 mm.

(Kumpulantie 1)

Lähde: Esteettömiä ratkaisuja – kuvitettu opas rakennusten suunnitteluun ja korjausrakentamiseen, Helsinki kaikille –projekti, 2006

Kuvaaja: Jyrki Heinonen

Suorakaiteen muotoisen pöydän mitoituksessa varataan pyörätuolille 900 mm levyinen vapaa tila. Jotta pyörätuolilla mahtuu ajamaan pöydän ääreen sivusta päin, vapaan tilan syvyyden pöydän ulkopuolella tulee olla vähintään 1100 mm. Tällöin tulee vapaan leveyden pöydän jalkojen välissä olla vähintään 1200 mm. Jos polvitilan leveys pöydän jalkojen välissä on vähintään 1700 mm, pöydän ääressä mahtuu istumaan kaksi henkilöä vierekkäin pyörätuolissa.

Tavallisella tuolilla istuttaessa tarvitaan polvitila, jonka syvyys on 450 mm. Tavallista korkeammassa tuolissa istuttaessa myös polvitilan syvyyden on oltava tätä suurempi eli 600 mm. Tuolien vaatiman tilan leveys on 600 mm. Kolme tuolia mahtuu vierekkäin samaan tilaan kuin kaksi pyörätuolia.

Tila pöydän ympärillä

Jotta pöydän ääressä pyörätuolissa istuvan henkilön takaa mahtuu esteettömästi kävelemään, pöydän vieressä tarvitaan vapaata tilaa vähintään 1300 mm. Mikäli henkilö ohittaa pyörätuolin kantaen tarjotinta, tilaa tarvitaan vähintään 1400 mm. Jotta pyörätuolilla mahtuu ohittamaan pöydän ääressä pyörätuolissa istuvan henkilön, vapaan tilan pöydän reunasta laskettuna tulee olla vähintään 1500 mm. Suuret pyörätuolit saattavat tarvita edellä esitettyä enemmän tilaa syvyyssuunnassa pöydän ulkopuolella. Pyörätuolin ohjausrasia voi vaikeuttaa pöydän ääreen pääsyä ja tällöin tilan tulisi olla edellä mainittua suurempi.

Tuolit

Istuimissa tulee olla selkänoja ja käsinojat. Sopiva istuimen syvyys on 300–400 mm. Istuimen on oltava vaakasuora, ei takakenossa, sekä etureunaltaan pyöristetty, jottei se painaisi reiden takaosaa ja vaikeuttaisi verenkiertoa jaloissa. Tuolista on helpompi nousta, mikäli käsituet ulottuvat noin 300 mm pidemmälle kuin istuimen etureuna.

Tuolin on oltava kevyt siirtää. Tuolin jalat varustetaan esimerkiksi huopatarroilla, jotta tuolia siirrettäessä syntyvä raapiva ääni saadaan vaimennetuksi. Istuimessa ei saa olla edessä alhaalla vaakasuoraa poikkipuuta tai muuta umpirakennetta, joka vaikeuttaa istuimelta nousemista. Pitempään istuttaessa on tarpeen jalkoja tukeva jakkara tuolin edessä.

Istuimissa tarvitaan vaihtelevia istuinkorkeuksia. Istuinkorkeus 500–550 mm on sopiva, jos polvet tai lonkat ovat jäykät. Mukava tavanomainen istuinkorkeus on noin 430–440 mm. Lyhytkasvuisten henkilöiden ja pienten lasten istuinkorkeus on 300 mm. Tämän lisäksi on yksilöllisiä vaihteluja. Kokoustilassa lyhytkasvuinen henkilö istuu samankorkuisella tuolilla kuin muutkin, mutta tarvitsee tuolille noustakseen avuksi jakkaran. Istuimelle voi siirtyä pyörätuolista, jos sen korkeus on noin 500 mm. Tällöin on istuimen käsinoja voitava nostaa ylös siirtymisen helpottamiseksi.

Kokoustilan vaatenaulakko

Kokoustilan yhteydessä on hyvä olla vaatenaulakot, joihin on mahdollista ulottua pyörätuolista (korkeus1200 mm). Vapaasti seisovat yksijalkaiset naulakot aiheuttavat törmäysvaaran näkövammaisille henkilöille. Naulakoissa ei saa olla ulkonevia osia, joihin näkövammainen henkilö voi lyödä päänsä. Suositeltavaa on kiinnittää naulakot seinään ja varustaa suojapäädyin, elleivät ne sijaitse syvennyksessä. Sokkelittomaan naulakkoon on helpompi ulottua pyörätuolista kuin sokkelilliseen.

Kokoustilan varusteet

Kokoustilassa on oltava kiinteä induktiosilmukka ja siihen liittyen riittävä määrä langattomia mikrofoneja, jotta kaikki puheenvuorot tulevat silmukan kautta kuulolaitetta käyttävien henkilöiden kuultavaksi. Induktiosilmukan olemassaolosta tiedotetaan T-opasteella kokoustilan ovella ja kokoustilassa. Tämän lisäksi tarvitaan tavanomaiset äänentoistolaitteet, johon induktiosilmukkajärjestelmä kytketään. On huolehdittava siitä, että av-laitteet, kuten dataprojektori, kytketään myös induktiosilmukkaan.

Kokoustilassa ei saa olla taustamelua. Akustiikan on oltava hyvä, ei liikaa kaikua eikä liikaa vaimennusta.

Kokoustilassa tulee olla riittävä määrä pistorasioita kokouspöydän lähellä noin 1000 mm lattiasta ja vähintään 500 mm nurkasta. Pistorasioita voidaan myös asentaa kokouspöytään. Sähkövirtaa voidaan tarvita pöydässä käytettävää sähkölaitetta (esimerkiksi tietokone) tai apuvälinettä (esimerkiksi hengityslaite) tai kirjoitustulkkauksen laitteistoa varten.

Tekstitulkkausta varten tulee olla monitori, valkokangas tai vaalea seinä, johon sekä videotykiltä tuleva kirjoitustulkattu teksti että esimerkiksi piirtoheittimeltä tuleva kuva voidaan tarvittaessa heijastaa samanaikaisesti. Tekstitulkkausta yhdelle tai kahdelle ihmiselle voi olla helpompi seurata pöydällä olevasta monitorista kuin seinälle heijastettuna.

Kokoustilan lattiamateriaalina ei pidä käyttää kokolattiamattoa, koska ne keräävät pölyä ja voivat aiheuttaa allergiaa. Pyörätuolilla kelaaminen on pehmeällä matolla raskasta.

Valaistus

Kokoustilan valaistuksen on oltava hyvä. Yleisvalaistuksen voimakkuuden tulee olla 300 lx ja muunneltavissa tarpeen mukaan. Luonnonvalo ei saa aiheuttaa vastavalohäikäisyä. Pitkänomainen huone, jossa ikkunat sijaitsevat lyhyellä seinällä, on erityisen hankala. Yleensä henkilöt, jotka kärsivät häikäisystä istuvat mieluummin selkä ikkunaan päin. Kuulovammaisen henkilön on vaikea kommunikoida henkilön kanssa, jonka takana on kirkas ikkuna, jolloin hänen kasvonsa jäävät varjoon.

Mikäli kokoushuone on kulmassa, sinne on mahdollista saada erittäin hyvä luonnonvalo ikkunoista, jotka ovat vierekkäisillä seinillä. Tällöin ei synny vastavalohäikäisyä. Kokoustilassa on huolehdittava siitä, että puhujan kasvot ovat valossa, jolloin huulilta luku on kuulovammaiselle mahdollista. Kun huone pimennetään esimerkiksi kuvien katselemista varten, puhujan kasvot on valaistava kohdevalaisimella. Viittomakielen tulkki on aina valaistava, jotta viittomat näkyvät. Kokoustilan pöytätasot on valaistava hyvin (500 lx) ja valo on suunnattava siten, ettei luettaviin papereihin synny häiritseviä varjoja.

Tarkistuslista

Auditorio ja kokoushuoneet

Onko induktiosilmukkaa auditoriossa ja kaikissa kokoontumistiloissa? (asianmukaisesti merkitty, käyttöohjeet)

Onko langatonta mikrofonia yleisölle?

Onko mahdollisuutta tekstitulkkaukseen?

Onko esteetön pääsy pöydän ääreen?

Pöydän korkeus 750–800 mm,

Polvitilan korkeus vähintään 670 mm,

Polvitilan syvyys vähintään 600 mm,

Pöydän vieressä vapaata tilaa vähintään 1300 mm,

Valaistus (vähintään 300 lx)

Vaatenaulakko (myös korkeudella 1200 mm)

Lattiamateriaali (kova, tasainen ja märkänäkin luistamaton, ei kokolattiamattoa)

HARRASTUSTILAT

Vanhusten palvelukeskukseen soveltuvia harrastustiloja ovat esim. kirjastotilat, käsityö- ja askartelutilat, takkahuoneet, pelitilat ja verstastilat. Harrastustiloissa tulee olla riittävästi vapaata tilaa myös apuvälineitä käyttäviä henkilöitä ajatellen. Kalusteiden ja varusteiden tulee soveltua myös liikkumisesteisille henkilöille. (Esim. takan mitoituksessa tulee ottaa huomioon lyhytkasvuiset ja pyörätuolia käyttävät henkilöt.) Kalusteiden sijoittelussa tulee ottaa huomioon myös vastavalon välttäminen keskustelutilanteissa, jotta huulilta lukeminen kuulemisen tueksi onnistuu. Valaistus ei saa aiheuttaa häikäisyä.

ks. Kokoushuone / Kalusteet

Tiloissa tulee olla käytettävissä palvelusilmukka kommunikoinnin helpottamiseksi. Huoneen akustiikkaan tulee kiinnittää erityistä huomiota. Tv-laitteet tulee voida kytkeä induktiosilmukkaan. Askartelutilan valaistusvoimakkuudeksi suositellaan 500 lx.

HENKILÖKUNNAN TILAT

Esteettömyys koskettaa meitä kaikkia ja myös henkilökunnan tilojen tulee olla esteettömiä. Taukotiloissa, sosiaalitiloissa jne. on otettava huomioon myös liikkumis- ja toimimisesteisten tarpeet.

Henkilökunnan sosiaalitilat

Ainakin osan henkilökunnan puku- ja pesutiloista on sovelluttava myös liikkumis- ja toimimisesteisille. Henkilökunnan käytössä tulee olla myös esteetön wc.

ks. Esteetön wc, Pesutilat, Pukutilat

Taukotiloissa tulee esteettömyys ottaa huomioon kalusteissa ja varusteissa. Kulkuväylien tulee olla riittävän leveitä myös apuvälineitä käyttäviä henkilöitä ajatellen. Henkilökuntatilan yleisvalaistuksen voimakkuus tulee olla 300 lx ja kahvihuoneessa vähintään 200 lx.

Työtilat

Henkilökohtaisen työpisteen lisäksi työskentelyn esteettömyys tulee ottaa huomioon työskentelyyn kiinteästi kuuluvissa tiloissa kuten esimerkiksi kopiointitilat jne. Tiloissa tulee ottaa huomioon riittävä vapaa tila myös apuvälineitä käyttävää henkilöä ajatellen sekä liikkumis- ja toimimisesteisille soveltuvat kalusteet ja varusteet. Kalusteiden säädettävyys on olennainen osa työergonomiaa ja myös esteettömyyttä. Yleisvalaistuksen voimakkuuden tulee olla toimistotilojen työskentelyalueilla 500 lx.

Tarkistuslista

Henkilökunnan tilat

toimisto- ja hallintotilojen esteettömyys

sosiaalitilojen esteettömyys (Esteetön wc / pesutila myös henkilökunnan käyttöön)

VALAISTUS

Suomen rakentamismääräyskokoelma

Osa F1

"Rakennuksen ja sen ympäristön tulee olla valaistusolosuhteiltaan siten järjestetty, että valaistus on riittävä ja rakennuksen käyttö sekä huolto on turvallista."

"Rakennuksen pintojen ja valaistuksen tulee olla sellaiset, että saavutetaan havaitsemisen kannalta riittävät vaaleuserot. Valaistus ei saa aiheuttaa turvallisuutta vaarantavaa häikäisyä."

Valaistuksen merkitys näkö- ja kuulovammaisille henkilöille

Vanhusten palvelukeskuksessa hyvä valaistus on erityisen tärkeä heikkonäköisille henkilöille. Ihmisen ikääntyessä näkökyky heikkenee erilaisten silmässä tapahtuvien muutosten takia. Tämä kuuluu normaaliin elintoimintojen heikentymiseen ikäännyttäessä, eikä niihin ole parannuskeinoa. Ympäristön hahmottaminen heikon näön avulla riippuu valaistuksen voimakkuudesta ja laadusta sekä värien (kontrastien) käytöstä. Ikäännyttäessä tapahtuvat muutokset silmässä vaikuttavat näkemiseen monin eri tavoin: valontarve kasvaa, hämärä- ja valoadaptaatio hidastuvat, näkökenttä ja kontrastiherkkyys pienenevät, näön tarkkuus ja värien erotuskyky heikkenee.. Näkövammaiset henkilöt ovat erityisen herkkiä häikäisylle. Monilla heistä on hämäräsokeus, joka estää näkemisen kokonaan heikossa valaistuksessa. Riittävän yleisvalaistuksen lisäksi on tärkeää valaista hyvin kriittiset kohteet kuten kulkureitit, sisäänkäynnit, portaat, luiskat, hissit ja opasteet. Valaistus vaikuttaa turvallisuuteen ja turvallisuudentunteeseen. Kun nähdään hyvin, niin voidaan huomata vaaratilanteet ajoissa ja välttää tapaturmat. Hyvässä yleisvalaistuksessa voidaan hahmottaa tila ja siinä olevat esineet, jolloin pystytään välttämään törmäämisiä niihin.

Valaistuksella on ratkaiseva merkitys huonokuuloisten, kuuroutuneiden ja kuurojen henkilöiden mahdollisuudelle kommunikoida huulilta luvun tai viittomakielen avulla. Kommunikointi hankaloituu, jos puhujan kasvot tai viittomakieltä käyttävä henkilö on pimennossa tai vastavalossa.

Minkälainen on hyvä valaistus

Vanhusten palvelukeskuksen valaistuksen on oltava riittävän voimakas ja melko tasainen. Se ei kuitenkaan saa aiheuttaa suoraa eikä epäsuoraa häikäisyä. Ikääntyessä häikäistyminen lisääntyy, jolloin kirkkaat valaisimet, pinnat ja ikkunasta tuleva auringonvalo voivat häikäistä. Sopiva valaistusvoimakkuus on vähintään 300 lx, kriittisissä kohteissa, kuten tasoerojen ja opasteiden yhteydessä, 400–500 lx. Yleisvalaistusta voidaan tarvittaessa täydentää kohdevaloilla.

Valaisimet on sijoitettava siten, että koko kulkuväylä on valaistu, eikä siihen synny valaistuja ja pimeitä vyöhykkeitä. Valaisimien tulee olla hyvin häikäisysuojattuja. Häikäisyn estämiseksi tulee käyttää epäsuoria valaisimia tai niiden pintakirkkauden tulee olla kohtuullinen ja jakaantua suuremmalle alueelle. Sisäänkäyntien valaistusvoimakkuuden tulee olla 300 lx.

Ovet, portaat, kulmaukset, kulkusuunnan muutokset jne. varustetaan myös aina ympäristöstä erottuvilla merkkivalaisimilla. Merkkivalaisimet ilmoittavat suunnan rakennuksesta ulos ja toimivat sähkökatkon sattuessa myös akuilla. Järjestelmään liitetään aina myös yleisön kannalta kriittisiin kohtiin sijoitettuja hätävalaisimia.

Valaistusta voidaan käyttää kulkusuuntaa ohjaavana, kun valaisimet muodostavat jonon, jota on helppo seurata. Jotta jonolla olisi opastava merkitystä, tulisi valaisimien sijaita samalla puolella kulkuväylää. Pitkänomaisia valaisimia ei tule asentaa poikittain kulkusuuntaan nähden. Esimerkiksi käytävät voidaan valaista yhtenäisellä valaisinjonolla tai ulkona kulkureitin vieressä olevat valaisimet voivat muodostaa jonon, jolloin heikkonäköisen on helppo seurata sitä. Valaistuksella voidaan myös korostaa vaara- tai muutoskohtia, jotta ne huomattaisiin helpommin.

Valo ja värit

Valaistuksen tulee toistaa värit luonnonmukaisina ja korostaa kontrasteja. On huomattava, että värien valinta vaikuttaa tilojen valoisuuteen. Vaaleat värit lisäävät valoisuutta, tummat taas vähentävät sitä. Jos opasteet valaistaan sisältäpäin, opasteen pohjan on oltava tumma ja kuvioiden vaaleita häikäisyn estämiseksi.

Valaisimien valinta

Sekä suora että epäsuora häikäisy estetään käyttämällä häikäisemättömiä valaisimia. On vältettävä kiiltävien materiaalien käyttöä sellaisissa paikoissa, joissa valo saattaa heijastua niiden kautta ja aiheuttaa epäsuoraa häikäisyä. Ongelmallisia ovat pallomaiset valaisimet, joiden pinta on niin kirkas että se aiheuttaa suoraa häikäisyä ja vaikeuttaa muun kuin itsensä valaisimen näkemistä.

Kuva: Valaisinjono ohjaa kulkua.

(Näkövammaisten palvelu- ja toimintakeskus Iiris)

Lähde: Esteettömiä ratkaisuja – kuvitettu opas rakennusten suunnitteluun ja korjausrakentamiseen, Helsinki kaikille –projekti, 2006, Jyrki Heinonen

Kulkuväylän seuraamista helpotetaan sijoittamalla yhtenäinen valaisinrivi kulkuväylän mukaisesti esimerkiksi käytävän kattoon. Heikkonäköinen henkilö saattaa nähdä vain valaisimet ja voi seurata niiden avulla kulkuväylää. Näkemisen kannalta edullinen yleisvalaistus aikaansaadaan esimerkiksi epäsuoralla katon kautta heijastetulla valolla, jota täydennetään kohdevalaisimilla.

Ikääntyessä myös liikkumiskyky heikkenee, jolloin tarvitaan usein liikkumiseen apuvälineitä. Apuvälineiden käytön vuoksi valojen päälle kytkeminen voi olla hankalaa.

Valaistuserot

Suuret valaistuserot ulko- ja sisätilojen välillä aiheuttavat hankaluuksia. Silmä ei ehdi (varsinkaan heikkonäköisellä henkilöllä) sopeutua suureen valaistuseroon. Se on tasattava valaisemalla välittömästi ulkotilaan liittyvät sisätilat riittävän voimakkaasti. Tällaisia tiloja ovat tuulikaapit, aulat, porttikäytävät ja tunnelit. Valaistusta on voitava säätää ulkotilojen valaistuksen muuttuessa. Säätötapahtuman tulisi tällöin olla automaattinen, mikä lisää kustannuksia.

Vastavalohäikäisy

Ikkunat saattavat aiheuttaa syviin huonetiloihin vastavalohäikäisyä. Suuria valaistuseroja vältetään lisäämällä valaistusta huoneen sisäosissa. Mikäli ikkuna on käytävän päässä, vastavalohäikäisy on estettävä käytävän riittävän voimakkaalla valaistuksella. Voidaan myös käyttää kaihtimia. Miellyttävä luonnonvalaistus saadaan aikaan, mikäli on mahdollista kulmahuoneessa sijoittaa ikkunat kahdelle seinälle, jotka ovat toisiaan vastaan suorassa kulmassa. Tällöin ei synny vastavalohäikäisyä.

Valon merkitys kommunikaatiolle

Palvelutiskin takana istuvan henkilön kasvot on valaistava riittävästi, jotta puheen ymmärtäminen näköaistia avuksi käyttäen olisi mahdollista kuulo- ja näkövammaisille henkilöille. Lisäksi on hyvä huolehtia, että molemmat keskustelukumppanien kasvot ovat lähes samalla korkeudella. Kokoustiloissa ja auditorioissa on pidettävä huoli siitä, että puhujan kasvot ja viittomakielen tulkki ovat silloinkin valossa, kun muu tila on pimennettynä tai jos puhujan takana on voimakas valonlähde kuten ikkuna.

Kalusteiden valaistus

Kokouspöydät, työpöydät ja palvelutiskit, joilla on voitava lukea ja kirjoittaa, valaistaan riittävästi ja siten, ettei synny häiritsevää varjoa pöytätasolle. Heikkonäköisten henkilöiden kannalta voi olla perusteltua valaista kaapit sisältäpäin tai ainakin sijoittaa valaisimet siten, että kaappeihin saadaan ulkopuolelta riittävästi valoa. Peili valaistaan siten, että valaisimet sijoitetaan sen molemmin puolin mieluummin kuin yläpuolelle, jolloin vältytään häikäisyltä.

Suosituksia eri tilojen valaistusvoimakkuuksiksi

Vanhusten palvelukeskuksien valaistuksen suunnittelussa tulee ottaa huomioon myös henkilökunta. Hoitotyön lisäksi palvelutalossa tehtäviä töitä ovat mm. siivous, ruuanlaitto, jalka- ja käsihoidot sekä fysioterapia. Henkilökunnalle palvelukeskus on työpaikka, jossa valaistuksen tulisi olla työskentelyyn riittävä ja sopiva.

ilmoitustaulut 500 lx (pystytasossa)

ruokalatilat 300 lx

oleskelutilat, aulat 200 lx

askartelutilat 500 lx yleisvalo, 1000 lx paikallisvalaistus

ryhmäliikuntatila 500 lx

käytävät 200 lx

portaat 300 lx (portaan alku- ja loppupäässä 500 lx)

hissi 300 lx

sisääntuloaula 200 lx (säädettävä valaistus 100 – 500 lx, ei portaatonta säätöä himmentimillä, vaan tarvittaessa valaisinten ohjaus ryhmittäin, alueittain tms.)

vaatesäilytys 300 lx, valoa myös naulakon yläosaan ja hattuhyllylle

wc 300 lx (yleisvalaistus ja peilivalaistus kasvojen korkeudella)

pukuhuoneet 300 lx (yleisvalaistus ja peilivalaistus kasvojen korkeudella)

pesuhuoneet 300 lx

henkilökuntatila 300 lx

henkilökunnan kahvihuone 200 lx

toimistotilat 500 lx

Tarkistuslista

Valaistus

Onko yleisvalaistus riittävä?

Aiheuttaako valaistus häikäisyhaittaa?

Helpottavatko väri- ja kontrastierot tilan hahmottamista?

AKUSTIIKKA JA ÄÄNENTOISTO

Hälinä ja korkeat äänet huonontavat kuulovammaisten kuunteluolosuhteita. Liiallinen jälkikaiku vaikeuttaa kuuntelua ja keskittymistä. Riittävän hyvien akustisten olosuhteiden aikaansaaminen edellyttää yleensä ääntä vaimentavien materiaalien asentamista kattoon ja mahdollisesti myös seinille, äänilähteiden vähentämistä ja ulkopuolelta kantautuvien äänien eristämistä. Äänenvaimennusmateriaalia valittaessa tulee varmistaa, ettei se aiheuta allergiaa. Rakenteellisten ratkaisujen lisäksi häiriöääniä voidaan vähentää erilaisilla sisustusratkaisuilla. Toiminnasta aiheutuvaa melua voidaan yleensä tehokkaasti vähentää toimimalla pienryhmissä.

Jos opastusta tai tiedotuksia tulee palvelukeskuksessa äänentoistolaitteiden kautta, akustiikan on oltava hyvä. Tilassa ei saa olla liikaa kaikua tai liikaa vaimennusta. Parempi on käyttää useita kaiuttimia ja hiljaisempaa ääntä kuin vain yhtä voimakasäänistä kaiutinta, jossa ääni helposti särkyy, varsinkin kaikuvissa tiloissa. Äänentoistolaitteiden välityksellä annettu informaatio on saatava myös visuaalisena kuulovammaisia varten (esim. hälytykset). Kuulovammaisia varten tiloihin tulee asentaa vaaratilanteista varoittavia valo-opasteita.

Induktiosilmukan tulee olla ryhmä- ja yhteistilojen vakiovaruste vanhusten palvelukeskuksissa. Pienissä tiloissa voidaan käyttää siirrettävää induktiosilmukkaa. Induktiosilmukan tarve on määritelty tarkemmin tässä oppaassa vanhusten palvelukeskuksen eri tiloja käsittelevissä kappaleissa.

Häiriöäänien vähentäminen sisustusratkaisuilla: kalusteet ja varusteet vaimentavat noin viidesosan äänistä

- Verhot, seinätekstiilit ja kaihtimet parantavat huonetilan akustiikkaa

- Laskosverhot ja seinätekstiilit vaimentavat paremmin

- Pystylamellit ja sälekaihtimet hajottavat ääntä

- Matot vaimentavat hieman korkeita ääniä ja ehkäisevät melun ja kolinan syntymistä

- Pöytä ja tuolit hajottavat ääntä

- Pöydän alle liimattu akustinen materiaali ei käytännössä vaimenna tilan ääniä

- Sohvat, sängyt ja pehmeät huonekalut vaimentavat ääniä suhteellisen tehokkaasti

Lähde: RT 07-10881

Tarkistuslista

Akustiikka

Onko tiloissa käytetty ääntä vaimentavia materiaaleja?

Onko äänentoistolaitteilla annettu informaatio saatavissa myös visuaalisena kuulovammaisia varten?

Onko vaaratilanteista varottavia valo-opasteita kuulovammaisia varten?

Onko ryhmä- ja yhteistiloissa toimiva kiinteä induktiosilmukka ja äänentoistolaitteet?

MATERIAALIT, VÄRIT

Pintamateriaalien merkitys esteettömyyden kannalta

Rakennuksessa käytettävien pintamateriaalien valinnalla on suuri merkitys turvallisuuden, toimivuuden ja terveellisyyden kannalta. Liikkumisesteisille henkilöille tärkeintä on lattiapinnan luistamattomuus, kovuus ja tasaisuus. Käveleville liikkumisesteisille henkilöille soveltuu luistamaton kohtalaisen joustava lattiapinta, kun taas pyörätuolin käyttäjä edellyttää lattiapinnalta riittävää kovuutta ja tasaisuutta.

Seinäpintojen ulkonurkat tulee varustaa kulmasuojin ovien läheisyydessä ja kulkuväylillä.

Näkövammaisten henkilöiden kannalta on tärkeää kiiltävien pintojen välttäminen, lasipintojen ja suurten peilien hahmottaminen oikein ja erityisesti tasoerojen merkitseminen värikontrasteilla. Heikolla näkökyvyllä kiiltävä lattiapinta koetaan myös usein märäksi, mikä lisää osaltaan liukkauden tunnetta. Lattian värierot eivät saa aiheuttaa vaikutelmaa tasoeroista.

Pintamateriaalien kovuus vaikuttaa tilan akustiikkaan. Kovat pinnat heijastavat ääntä ja pehmeillä materiaaleilla voidaan parantaa tilan kuunteluolosuhteita.

Lattiamateriaalit

Suomen rakentamismääräyskokoelma

Osa F1

"Lattiapinnan tulee olla riittävän tasainen ja valmistettu tilan käyttötarkoitukseen soveltuvasta materiaalista niin, että liukastumis- tai kompastumisriski on pieni."

Lattian materiaaleiksi tulee valita helppohoitoisia ja kestäviä laatuja. Liikkumisesteisten kannalta on tärkeää, että lattia on märkänäkin luistamaton ja samalla helposti puhdistettava. Nämä kaksi ehtoa on vaikea täyttää samanaikaisesti. Lattiamateriaalien on kestettävä vesipesua.

Kuva: Kontrastivärivyöhykkeelle sijoitetut istuimet on helppo erottaa jo kaukaa heikonkin näön avulla. (Kaisaniemen metroasema)

Lähde: Esteettömiä ratkaisuja – kuvitettu opas rakennusten suunnitteluun ja korjausrakentamiseen, Helsinki kaikille –projekti, 2006, Jyrki Heinonen

Märkätilojen lattiamateriaalit

Wc-tilojen keraamiset lattialaatat voivat olla märkänä liukkaita. Ne on kuitenkin mahdollista käsitellä luistamattomiksi. Saatavilla on myös sileä muovimatto, jonka luistamattomuutta on lisätty mineraalikiteiden avulla.

Klinkkerilattiat ovat yleensä liian liukkaita. Märkätilojen lattian nastapintaiset keraamiset laatat voivat aiheuttaa liukastumisen keppien kanssa liikkuville henkilöille. Kohokuvioiden väliin jää vettä keräävät, liukkaat urat, joita pitkin keppi voi luiskahtaa, jolloin henkilö menettää tasapainonsa ja voi kaatua.

Materiaali- ja värikontrastit kulkuväylillä

Näkövammaisten henkilöiden opastamiseksi vanhusten palvelukeskuksessa voidaan käyttää lattiassa materiaali- ja värikontrasteja esimerkiksi siten, että niillä osoitetaan kulkusuuntaa tai varoitetaan alas johtavista portaista. Ympäristön hahmottamista helpottaa kalusteiden sijoittaminen kontrastimateriaali- ja värivyöhykkeelle. Mikäli lattiassa käytetään vyöhykkeinä erilaisia pintamateriaaleja, niiden pintakitkan tulee olla keskenään suunnilleen sama, jottei aiheutuisi kompastumista tai liukastumista lattiapinnan kitkan muuttuessa voimakkaasti.

Kiiltävät materiaalit ja pintakiilto

Heikkonäköisille henkilöille on tärkeää, ettei lattiamateriaali ole kiiltävä, varsinkaan silloin, kun se on väriltään tumma. Kiitävä lattia tulkitaan helposti märäksi ja liukkaaksi. Lasiovet, lasiseinät ja suuret peilit voivat harkitsemattomasti sijoitettuina aiheuttaa törmäysvaaran tai suunnistautumisvaikeuksia henkilöille, joilla on näkövamma tai vaikeus hahmottaa ympäristöään oikein. Myös haitallista häikäisyä voi syntyä kiiltävien pintojen kautta.

Metallin, lasin tai tumman lakatun puun pintakiilto voi aiheuttaa heijastushäikäisyä heikkonäköisille henkilöille. Sisustuksessa, kalusteissa ja varusteissa, kuten käsijohteissa, tulee käyttää mattapintaisia päällysteitä.

Lasi- ja peilipinnat

Suuret lasipinnat tulee merkitä esimerkiksi tarroilla tai jakaa puitteilla pienempiin osiin, jotta ne on mahdollista tajuta pinnaksi eikä aukoksi. Tarrat tulee kiinnittää silmän korkeudelle eli 1400–1600 mm:n korkeudelle ja toiset lisäksi lapsia varten 1000 mm:n korkeudelle lattiasta. Lasiovissa tulee käyttää potkulevyä joka ulottuu lattian tasosta 300 mm ylöspäin.

Kuva: Peiliseinän kautta näkyvä oven kuva näyttää todelliselta. Peilin sijoitus aiheuttaa törmäysvaaran. (Helsingin konservatorio)

Lähde: Esteettömiä ratkaisuja – kuvitettu opas rakennusten suunnitteluun ja korjausrakentamiseen, Helsinki kaikille –projekti, 2006, Jyrki Heinonen

Suuret peilit on sijoitettava harkiten siten, että ne hahmotetaan pinnaksi eikä kulkuaukoksi tilasta toiseen. Erityisen hankalia ovat lattiasta kattoon ulottuvat peilipinnat. Peilin alareuna tulee sijoittaa vähintään 300 mm:n korkeudelle lattiasta, jottei peili menisi rikki pyörätuolin jalkatukien osuessa vahingossa siihen. Valaisimet on sijoitettava siten, ettei valo häikäise heijastumalla peilin kautta. On suositeltavaa sijoittaa valaisimet peilin sivuille, ei sen yläpuolelle.

Värit ja värikontrastit

Värien oikea valinta voi suuresti auttaa näkövammaisten henkilöiden suunnistautumista palvelukeskuksessa ja lisätä turvallisuutta kaikkien kannalta. Vaaleat värit (suurissa pinnoissa, kuten seinät ja katot) ovat suositeltavia, sillä ne lisäävät valoisuutta.

Ympäristön hahmottaminen helpottuu, jos siinä käytetään avuksi värikontrasteja. Värikontrasteilla tarkoitetaan tässä tummuuseroa. Sininen ja punainen eivät muodosta tässä mielessä kontrastia, jos niiden tummuus on sama. Sen sijaan esimerkiksi sininen ja valkoinen tai keltainen ja musta muodostavat selkeän kontrastin.

Kuva: Portaissa on käytetty selkeitä värikontrasteja. Hyvä valaistus lisää kontrastivaikutusta.

(Näkövammaisten palvelu- ja toimintakeskus Iiris)

Lähde: Esteettömiä ratkaisuja – kuvitettu opas rakennusten suunnitteluun ja korjausrakentamiseen, Helsinki kaikille –projekti, 2006, Jyrki Heinonen

Oleellista kontrastin muodostumisessa eivät ole värit sinänsä, vaan niiden ero mustavalkoisessa asteikossa. (Esimerkkinä värien erottuminen toisistaan mustavalkoisessa kuvassa.) Yleensä riittää kontrasti, joka vastaa keskiharmaan ja valkoisen tai keskiharmaan ja mustan eroa. Valaistuksella voidaan voimistaa kontrastin havaittavuutta.

Eri rakennusosissa, kalusteissa, varusteissa, painikkeissa, säätimissä ja opasteissa käytetään kontrastivärejä siten, että jokainen pinta, kaluste tai muu yksityiskohta erottuu ympäröivistä pinnoista tai taustasta. Tilan ja sen yksityiskohtien hahmottaminen oikein myös heikon näön avulla helpottuu, jos ovi tai oven karmi muodostaa kontrastin seinän kanssa ja lattia tai jalkalista poikkeaa tummuudeltaan seinästä. Erityisen tärkeää on käyttää kontrastiraitaa porrasaskelmien kärjissä tasoeron hahmottamiseksi. Toisaalta tasaisella vaalealla pinnalla poikittainen tumma raita voi olla hämäävä ja aiheuttaa hankaluuksia, jos se mielletään askelman varjoksi. Voimakas lattian kuviointi saattaa aiheuttaa epileptisen kohtauksen.

Lattiassa suuret, voimakasväriset kuviot haittaavat suunnistautumista ja tekevät yleisvaikutelman heikkonäköiselle henkilölle sekavaksi. Ne vaikeuttavat kulkureitillä olevien esteiden havaitsemista. Jos lisäksi kalusteet ovat voimakkaasti kuvioituja, niiden erottaminen kuviollista lattiaa vasten on heikon näön avulla vaikeaa. Voimakaskuvioiset porrasaskelmat ovat erityisen vaaralliset, koska niitä ei hahmota kunnolla.

Pienikokoinen, hillitty kuviointi lattiassa ei haittaa. Tällainen kuvioitu lattia on helppohoitoisempi kuin täysin yksivärinen, joka on melkein aina epäsiistin näköinen, varsinkin, jos se on hyvin vaalea tai hyvin tumma. Voimakasväriset kuviot voivat myös aiheuttaa migreeniä tai epileptisen kohtauksen henkilölle, jolla on neurologinen vamma.

Allergiat

Kaikkien kannalta on tärkeää pölyä keräävien tai kosketusallergiaa aiheuttavien materiaalien välttäminen. Sisustuksessa ja kalusteissa tulee käyttää pesunkestäviä maalipintoja, joista ei irtoa hiukkasia.

Allergisoitumista ja allergisia reaktioita voivat aiheuttaa kosketettaessa mm. nikkeli, kumi ja keinokumi. Näitä materiaaleja ei pidä käyttää sellaisissa yksityiskohdissa, jotka joutuvat kontaktiin ihon kanssa kuten säätimissä, painikkeissa tai käsijohteissa.

Allergisia reaktioita saattaa aiheutua mm. lastulevyistä ja muovilaminaatista samoin kuin muovitapeteista, niissä käytettävien liima-aineiden vuoksi. Kohokuvioinen muovitapetti wc-tilassa on huono ratkaisu, sillä kuviointi kerää pölyä ja kosteus aiheuttaa homeen muodostumista.

Seinäpinnaksi soveltuu pölyä keräämätön, helposti puhdistettava materiaali. Hengitystieallergian kannalta suositeltavia seinämateriaaleja ovat kipsilevyt, rapatut ja maalatut kiviseinät sekä puupaneeli pystylaudoitettuna. Vaakasuorat laudoitukset tai säleiköt keräävät pölyä ja voivat aiheuttaa märkätiloissa homeen muodostumista.

Yleisimpiä allergiaa aiheuttavia huonekasveja ovat (Lähde: Astma- ja allergialiitto:

limoviikuna (Ficus benjamina)
lyyraviikuna (Ficun lyrata)
jukkapalmut (Yucca)
pylvästyräkki (Euphorbia trigona)
kiinanruusut (Hibiscus)
traakkipuut (Dracaena)
vehkat (kirjovehka Dieffenbachia maculata, viirivehka Spathiphyllum wallisii, malakanvehka Aglaonema commutatum, köynnösvehkat Philodendron)
pesäraunioinen (Asplenium nidus)
vuoripalmu (Chamaedorea elegans)
paavalinkukka eli saintpaulia (Saint-paulia ionantha)
kodinonni (Soleirolia soleirolii)
rahapuu eli jättipaunikko eli paksulehti (Crassula ovata)
saniaiset (Nephrolepis)

Myös voimakkaasti tuoksuvat kasvit, kuten kielo ja hyasintti, voivat aiheuttaa allergiaa. Muita yleisiä ja allergiaa aiheuttavia kasveja ovat esimerkiksi krysanteemi, kevätesikko.

ESTEETTÖMYYS JA TIEDOTTAMINEN

tietoa kohteen esteettömyydestä / saavutettavuudesta tulee olla saatavilla Internet-sivuilta ja henkilökunnalta (erityisesti neuvonta)

esteettömän vaihtoehtoisen sisäänkäynnin sijainti tulee opastaa

tiedottamisen esteettömyys: Internetsivut, selkokieli, palveluntarjonta eri kielillä (viittomakieli), visuaalinen / auditiivinen tiedotus

asenteet: henkilökunnan kouluttaminen ikääntyneiden ja liikkumis- ja toimimisesteisten ihmisten kohtaamiseen, henkilökunnan koulutus esteettömyysasioissa (myös henkilökohtainen avustaja, opas- ja avustajakoirat)

palohälytyksen antaminen sekä auditiivisessa että visuaalisessa muodossa (kuuluminen / näkyminen myös esteettömässä wc-tilassa)

induktio- ja palvelusilmukoiden toiminnan säännöllinen testaaminen

PALOTURVALLISUUS

Vanhusten palvelukeskuksissa paloturvallisuuteen tulee kiinnittää erityistä huomiota. Paloturvallisuutta koskevat rakentamismääräykset edellyttävät, että henkilöturvallisuuden kannalta vaativiin kohteisiin laaditaan turvallisuusselvitys. Oleellista selvityksessä on henkilökuntamitoitus ja henkilökunnan mahdollisuudet selviytyä asiakkaan turvaan saattamisesta palotilanteessa.

Määräykset ja ohjeet rakennusten käyttöturvallisuudesta löytyvät Rakennusmääräyskokoelman osasta F2. Pelastusalan keskusjärjestö (SPEK) on julkaissut asiasta oppaan ”Turvallisuusselvityksen laadintaopas”. Suomen Palopäällysliitto ry:n julkaisu ”Hoitotyön paloturvallisuusopas, 2002” on hyvä apu palotuvallisuusseikkojen ymmärtämiseksi. Pelastuslaitos ohjaa ja neuvoo suunnittelukysymyksissä.

LÄHTEET	Esteettömät liikuntatilat

Irma Verhe, Invalidiliitto / VYP, Suomen Invalidien Urheiluliitto SIU,	Opetusministeriö Liikuntapaikkajulkaisu 63, Rakennustieto Oy, Helsinki

ISBN 951-682-457-9

Esteettömiä ratkaisuja – kuvitettu opas rakennusten suunnitteluun	ja korjausrakentamiseen (2006)
Helsinki kaikille –projekti ja Vammaisten	yhdyskuntasuunnittelupalvelu (VYP)

Esteetön rakennus ja ympäristö. Turvallinen toimia ja liikkua.	Suunnitteluopas. Rakennustietosäätiö. Rakennustieto Oy. Tampere.	2007. ISBN 978-951-682-816-2

Iäkkäiden ihmisten liikuntapaikkojen suunnittelu.	Arki- ja terveysliikunnan tilat palvelu- ja hoiva-	asumisympäristössä. Lehmuspuisto, V. Åkerblom, S. (2007)	Rakennustieto Oy. Opetusministeriö, Liikuntapaikkajulkaisu 94.	ISBN 978-951-682-853-7

Liikkumisesteetön sauna

Maija Könkkölä, Invalidiliiton julkaisuja O.3., Invalidiliitto / VYP	ISBN 952-9615-57-4, Invapaino, Helsinki 2000

Kaikenkuuloisille! Kuulovammaisten huomioonottaminen tilojen ja	toimintojen suunnittelussa (2000) Heli Koivu, Kuulonhuoltoliitto ry

Palvelutalojen valaistus, Suunnitteluohjeita ikääntyneiden	asuinympäristöön, Mikael Vilpponen, Innojok Oy,	ISBN 978-952-92-1575-1

Selkeä ympäristö, näkövammaisille soveltuvan ympäristön suunnittelu	(1996) Irma Verhe, Näkövammaisten keskusliitto ry ja Rakennusalan	kustantajat 1996

Helsingin kaupungin katualueita koskevat tyyppipiirustukset,	www.hel.fi/helsinkikaikille

SuRaKu –ohjekortit ja –kriteeritaulukot, www.hel.fi/helsinkikaikille

Vanhusten asumisyksiköiden tilasuunnittelu, Opas, Espoon sosiaali- ja	terveystoimi 2004

Vanhusten palvelutalojen pihan suunnitteluohje, Vanhustyön	keskusliitto, Viherympäristöliitto, ISBN 951-806-103-3, Tyylipaino Oy,	Helsinki 2004

Aiheeseen liittyviä RT-kortteja:

RT 09-10047 Liikuntaesteisen opaste. 1979.

RT 09-10409 Ihmisen mitat ja ulottuvuudet. 1989.

RT 09-10720 Perustietoja liikunta- ja toimintaesteisistä. 2000.

RT 09-10884 Esteetön liikkumis- ja toimimisympäristö. 2006.	RT 88-10777 Portaat ja luiskat. 2002.

RT 88-10778 Suojakaiteet ja käsijohteet. 2002.

RT 93-10534 Vanhusten palvelutalot ja –asunnot.1994.

RT 94-10442 Ravintolat ja kahvilat. 1991.

LIITE 1

Hallintokunnat ja vastuualueet

Rakennusvirasto (katu- ja puisto-osasto)

Katu- ja viheralueet (rakenteellinen kunnossapito, ylläpito) työmaat, valaistus

reunatuet

suojatiemerkinnät

keskisaarekkeet

kulkupintojen epätasaisuudet, painumat

portaat, käsijohteet

työmaiden valvonta

valaistuksen parantaminen

rakenteiden sijoitusluvat (esimerkiksi luiska katualueelle)

Rakennusvalvontavirasto

Rakennusluvat.

Helsingin kaupungin liikennelaitos

Linja-auto- ja raitiovaunupysäkit, metroasemat, palvelulinjat

Helsingin Energia

Rikkinäiset ja/tai likaiset valaisimet

Kiinteistövirasto (tilakeskus)

Julkiset palvelutilat

Isännöitsijät

Kaupunkisuunnitteluvirasto (liikennesuunnitteluosasto)

Kadunvarsipysäköintipaikat, liikennevalot

LE autopaikkojen sijoittaminen

ääniopasteet

”pidennetyt vihreät”

Liikuntavirasto

Liikuntapaikat, uimahallit ym.

Ratahallintokeskus

Juna-asemat

Sosiaalivirasto

Toiminnallinen asiantuntemus

Rakennushankkeiden tarveselvitykset

LIITE 2

Palvelukeskus Kinaporin lähiympäristön turvallisuuskartoitus 2007

Palvelukeskus: Kinapori

Pvm: 16.4.2007

Katuosoite: Kinaporinkatu 9

Kartoitettu alue (rajaus): Hämeentie, Helsinginkatu, Aleksis Kivenkatu, Kinaporinkatu, Junatie

Kartta (esim. internetistä löytyvä pääkaupunkiseudun opaskartta)

Kartoitukseen osallistuja:	2

vastaajan ikä:_______________________

nainen	mies

vastaajan oma asuinalue (kadunnimi): __________________________________________

1. Millä kulkuvälineellä yleensä tulette palvelukeskukseen?

2a. Onko palvelukeskukseen tullessanne liikenteessä liikkuminen turvallista?

kyllä	ei

2b. Jos vaikeaa, mikä on suurin ongelma? __________________________________________________________________________________________________________________________________________________

_________________________________________________________________________

3. Millä kulkuvälineellä yleensä liikutte eniten?

kävellen

polkupyörällä

henkilöautolla ajan itse

julkiset liikennevälineet palveluliikenne

taksi

muu, mikä_________________________________________________________________

4. Käytättekö jotain liikkumisen apuvälinettä ?

kävelykeppi

kävelysauvat

rollaattori

pyörätuoli

muu, mikä (esim. kuulolaite, valkoinen keppi) ______________________	_____________

5. Käytättekö yleensä jotain liikkumisen turvallisuutta lisäävää välinettä ?

liukuesteet	kyllä	ei

heijastin	kyllä	ei

turvavyö	kyllä	ei

muu, mikä? _____________________________________________

Onko liikkuminen palvelukeskuksen ympäristössä turvallista? 3

Oheisen lomakkeen avulla halutaan selvittää Helsingin kaupungin palvelukeskusten liikenneympäristöjen vaaranpaikkoja.

I Palvelukeskuksen lähialueen turvallisuus

Onko katujen ylittäminen turvallista?

Onko liikennevaloja tarpeeksi vai tarvitaanko niitä lisää ja mihin?

Ovatko liikennevalot ajastettu riittävän pitkiksi suojateiden turvalliseen ylittämiseen?

Ovatko jalkakäytävien reunakivet liian korkeita ja missä?

Onko katujen ylityksessä mahdollista nähdä tarpeeksi kauas? (esteitä, pensaita, puita, rakennuksia)

Onko lähiympäristön valaistus riittävä vai tarvitaanko lisää valoja ja mihin?

Onko suojateitä riittävästi ja ovatko ne oikeissa paikoissa?

Onko esteitä, jotka haittaavat liikkumista jalkakäytävillä? (esim. jalkakäytäville parkkeeratut autot, standit, terassit)

Lisätiedot, esim. paikka:

______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________

__________________________________

__________________________________

__________________________________

9. Onko parkkipaikkoja riittävästi, vai tarvitaanko lisää ja mihin?

10. Onko pyöräilijöistä haittaa ja missä ongelmat esiintyvät?

11. Tarvitaanko palvelukeskuksen opasteita ja mihin?

12. Onko paikkoja, minne on vaikea päästä?

13. Mitä esteitä on, kun tulet palvelukeskukseen ja missä?

14. Onko talvikunnossa pidosta huolehdittu riittävästi?

Yleinen turvallisuus

15. Lähialueen puistot; tarvitaanko tukikaiteita ja penkkejä?

16. Onko apuvälineillä liikkuminen turvallista? (luiskat, madallukset, kaiteet)

17. Onko metroaseman ympäristö turvallinen ja onko liikkuminen helppoa? (onko hissejä, liukuportaita tarpeeksi)

18. Uskallatko liikkua ulkona iltaisin?

19. Onko alue turvallinen?

20. Oletko kokenut muiden ihmisten taholta uhkaavaa käytöstä?

4 Lisätiedot, esim. paikka:

_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________

_______________________________

5.

Tähän voitte vielä kirjoittaa muita huomioitanne liikenneasioista Helsingissä:

______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________

Kiitos vastauksistanne!

Palautus palvelukeskuksen henkilökunnalle

Vastaukset käsitellään ja todetut ongelmakohdat tiedotetaan kaupungin organisaatiossa eteenpäin!

Kyselyn toteuttaa

Helsingin kaupunki, Sosiaalivirasto / palvelukeskukset

Yhteistyössä mukana

”Helsinki kaikille” - projekti

Helsingin Liikenneturvallisuusyhdistys

Liikenneturva

LIITE 3

Hissiprojekti

Helsingin kaupunginvaltuusto käynnisti vuonna 2000 Helsingin kaupungin hissiprojektin. Sen tavoitteena on edistää hissien rakentamista sekä yksityisten että kaupungin omistamiin asuintaloihin. Erityisenä tavoitteena on parantaa vanhusten mahdollisuuksia asua entistä pitempään kotonaan ja vähentää siten laitospaikkatarvetta.

Lisätietoja hissiprojektista:	http://www.hel2.fi/hissiprojekti/asiamies.html

Erkki Holappa

puh. (09) 310 36122
erkki.holappa (at) hel.fi